, 95 
På västra sidan af mynningen till den dalgång, som söder om Vikern 
öppnar sig mot Tisaren, utvisade jag några bestånd af Tilia cordata. Efter 
anteckningar 18!?/990 utgjordes bestånden af tämligen unga exemplar; ett 
af de större mätte vid brösthöjd 70 cm. i omkrets. Vegetationen föröf- 
rigt i beståndet utgjordes bl. a. af asp, Betula verrucosa, gran, hassel, 
Lonicera Xylosteum, Leontodon hispidus, Oxalis Acetosella (i refloration), 
Calamagrostis arundinacea, Polypodium vulgare och Asplenium Tricho- 
manes. — I dalbottnen växte i stenstup Impatiens och äfven en grupp af lind. 
När vi vandrat uppför vägen ett godt stycke och kommit till en höjd 
af 140 m. ö. h., gjorde vi halt för att studera en geologisk företeelse af 
en viss vikt för våra resonemang i utvecklingshistorisk växtgeografi. Vä- 
gen gick här en lång sträcka midt på en jämn plattad ås, som bakom 
sig uppdämt en liten lagungöl, »Brunn» kallad, hvars aflopp gick under- 
jordiskt direkt genom åsens luckra grus. Fig. 2. Denna ås betecknar 
just det senglaciala ishafvets största utbredning och bildar dess högsta 
strandvall (SERNANDER 1892 p. 70). 
Men vi stego ännu högre och befunno oss snart uppe på brantens 
högsta parti i den gamla vackra byn Norra Nyckelhult, med dess storslag- 
na utsikt öfver Närke, norrut in i Västmanland, söderut in i Östergöt- 
land. Byn har tydligen en gång i tiden lagts i en stor och yppig 
löfäng. Nu är det mesta af denna förvandladt till åker eller hage med 
inströdda löfängspartier, som vittna om gamla dagars härlighet. De ädla 
löfträden gå sakta men säkert undergången till möte. Så antecknade 
jag om dem 18 ?8/17 87: 
Eken. Under de sista 50 åren ha 10 jätteträd nedhuggits. En stubbe, 
0,5 meter hög, höll 406 em. i omkrets; tvenne andra resp. 112 och 110 
cm. i diameter. I en åker utvisade man platsen för en jätteek, som 
hållit 14 alnar i omkrets. Den hade varit ihålig med ett ej stort mer 
än fotstjockt skal. I ihåligheten rymdes med lätthet 10 personer, och 
en häst kunde vända sig därinne. En del stubbar hade fått föryngra 
sig genom basalskott. — Af de kvarlefvande mätte den största 280 cm. 
i omkrets, 1 m. ofvan marken. — I mossen öster om byn hade 10—12 
ekstammar anträffats. 
Almen. Alla stora träd, som fordom funnits, nu afverkade. Föryng- 
ring genom basalskott, som i de betade områdena bildade täta ruggar 
kring stubbarna. På icke betade områden funnos rakväxta telningar-. 
Sådana koloniserade äfven berghällar, klädda af ljungmo med asp, oxel 
och björk. — Näst asken det vanligaste af de ädla löfträden. 
Asken. Vanlig men ung. 
Linden. Fåtaliga, uteslutande unga exemplar. 
Oxeln. Unga kraftiga exemplar. 
Vildapeln. Sparsam, ung. Ett stort träd för längesedan nedhugget. 
Lönnen. En ung planta, troligen kommande från någon af de vid 
gårdarna odlade lönnarne. 
Fågelbärsträdet (Prunus avium). Odlades allmänt, ofta som mycket 
stora och gamla träd. Från dessa hade nu telningar spridt sig i ängarne. 
Aspen och björken spelade en viktig roll. Ängarne antingen betades 
eller slogos. I båda fallen samlade sig gärna buskvegetationen i grup- 
