114 
seendeväckande polemik uppflammade; >pater» och >»magister superbus 
upsaliensis»> fingo snygga tillmälen, medan THORE F. förde ett jämförelse- 
vis höfviskt språk. 
Vid Upsala universitet hade emellertid adjunkturen i botanik blifvit 
ledig. Striden om denna plats skulle stå emellan de bägge docenterna 
THORE FRIES och J. E. ZETTERSTEDT. Den senare var vän till N., och 
denne blef nu mycket verksam till hans förmån. Z. hade också i fakulteten 
en ifrig gynnare i mineralogie-professorn WALMSTEDT, hvilken med förtjus- 
ning gjorde sig till språkrör för N. I filosofiska fakulteten där gick det 
hett till vårterminen 1861. — 
Slutet på frågan om adjunkturen i Upsala blef, att konsistorium med 
alla röster utom två på första förslagsrummet uppförde FRIES, som sedan 
fick tjänsten. Att denna sakens utgång var den riktiga, därom torde ej 
bland de opartiska botanisterna i Sverige hafva funnits mer än en mening. 
En af N:s vänner i Stockholm, den öppenhjärtlige professor N. J. AN- 
DERSSON, hvilken ingalunda var en blind beundrare af familjen FRIES, 
framhåller detta för N. med stort eftertryck och säger att N. gjort sig 
löjlig genom sin vikariats-fundering och rent af skadat ZETTERSTEDT.» 
De sista orden syfta på NYLANDERS misslyckade försök att få ZETTER- 
STEDT till sin vikarie såsom professor i Helsingfors, hvarigenom Z. skulle 
kunna samla ytterligare meriter gentemot FRIES. 
Den 23 mars 1877 utnämndes FRIES till Borgströmiansk professor i 
botanik och praktisk ekonomi efter J. E. ARESCHOUGH, hvilken äfven 
varit hans företrädare i adjunkturen. Med professuren följde också 
chefsskapet för botaniska museet och trädgården. Såsom professor kvar- 
stod FRIES till den 3 november 1899. Under åren 1893—99 var han äfven 
universitetets rektor. Det porträtt, som bildar försättsplanschen, är tagei 
vid hans afgång från rektoratet. 
Liksom hans första ordinarie befattning föregåtts af kamp, så måste 
han äfven såsom emeritus utkämpa en strid. Utgångspunkten för denna 
voro några ord i FRIES 1903 utgifna stora minnesteckning öfver LINNÉ: 
»Huruvida några af de frilandsväxter (träd, buskar och örter), som 
öfverflyttades till den nya trädgården, ännu lefva, kan ej afgöras och är 
föga troligt. Däremot hafva intill sista åren inom hus (i frigidarium) 
funnits några träd, som med all säkerhet voro Linnéaner. Under den 
tid (1877—99), som förf. var prefekt, funnos af sådana flera stora träd af 
lager och Justicia Adhatoda samt Prunus Laurocerasus, Taxus baccata, 
Cupressus sempervirens, Thuja occidentalis, Morus alba och nigra, ÅÄmyg- 
dalus communis och Myrtus communis 8 latifolia, af hvilka dock de tre 
sistnämnda oaktadt all omvårdnad till min stora ledsnad på 1890-talet 
utdogo. De flesta. öfriga hafva sedan, såsom alltför skrymmande, blifvit 
fällda. På grund häraf finnas numera i Upsala botaniska trädgård af 
sedan LINNÉS tid kvarvarande växter endast några lagrar, en Justicia 
samt måhända ett par exemplar af en pelarkaktus.» 
Detta yttrande uppfattade professor F. R. KJELLMAN som ett klander 
af hans åtgärd att gallra ut några af orangeriträden och öppnade, dock 
först sedan saken blifvit framdragen i en Skåne-tidning, mot FRIES en 
polemik, som fördes dels i ett föredrag inför Naturvetenskapliga Student- 
