115 
sällskapets i Upsala botaniska sektion, dels i flere tryckta publikationer, 
hvaraf en tidningsartikel. KJIJELLMAN ville öfver hufvud taget göra 
gällande, att inga Linnéanska växter på senare tider funnits kvar i 
trädgården. På detta svarade FRIES med en uppsats i Vetenskapsakade- 
miens Arkiv för Botanik 1905: Linnéminnen i Upsala botaniska trädgård, 
hvari han refererar och bemöter KJELLMANS påståenden. Att FRIES i 
denna tvist hade rätt gentemot KJELLMAN lider intet tvifvel. Striden fördes 
icke utan bitterhet. Det torde därför icke vara ogrannlaga att nu omtala, 
hvad som bland Sveriges botanister är allmänt bekant, nämligen att 
bakom denna strid låg KJELLMANS illa dolda missnöje med att FRIES ej 
afgick från professuren vid 65 års ålder utan ytterligare två år begagnade 
sin rätt att kvarstå på platsen, till hvilken KJELLMAN var den gifne 
efterträdaren. 
Innan jag öfvergår till att omtala FRIES verksamhet som akademisk 
lärare, vill jag i korthet yttra några ord om de många andra offent- 
liga värf, för hvilka hans arbetskraft och stora praktiska förmåga togos 
i anspråk. 
Åren 1863—67 var han lärare vid Ultuna landtbruksinstitut, hvars sty- 
relse han sedan tillhörde från 1878 till 1889. Om hans intresse för folk- 
bildningen vittnar, att han åren 1881—85 var ordförande i styrelsen för 
Upsala läns folkhögskola samt att han i ej mindre än tio år, 1883—93, 
innehade ordförandeplatsen i styrelsen för Upsala arbetareinstitut. För 
undervisningsfrågor i allmänhet var han lifligt intresserad och ingrep 
äfven verksamt vid många sådana frågors ordnande. Han kunde härvid 
stödja sig på en lång och rik erfarenhet. Utom redan nämnda befatt- 
ningar vid universitetet hade han haft i uppdrag att vara examinator i 
studentexamen under de sista åren, den ägde rum därstädes. = Vi- 
dare hade han varit lärare en kortare tid vid Upsala katedralskola samt 
flere år igenom vid Upsala lyceum, hvarjämte han under många år 
fungerade som Fjellstedtska skolans inspektor. Hans förmåga togs också 
mycket flitigt i anspråk, när det gällde att reformera undervisningen och 
examensväsendet såväl vid universiteten som de allmänna läroverken och 
landtbruksläroverken. Hans mest betydande uppdrag i den vägen var 
ordförandeskapet i 1899 års stora läroverkskommitté. I sin reforma- 
toriska verksamhet på undervisningens område leddes FRIES af önskan 
att bereda naturvetenskaperna en bättre ställning samt att i viss mån 
undanskjuta latinet från dess förutvarande härskarplats. Det sista är ju 
ägnadt att förvåna i betraktande af hans egen grundliga insikt i latin 
och hans obestridda mästerskap i språkets behandling. Förklaringen 
ligger nog däri, att han sett några af sina mest lofvande lärjungar få 
sin filosofie kandidatexamen länge fördröjd eller rent af omintetgjord af 
det obligatoriska latinet. 
Vid flere in- och utländska landtbruks- och trädgårdsutställningar kal- 
lades han till medlem af prisnämnden. Så var han Sveriges ombud 
vid den internationella botaniska kongressen i Amsterdam 1877 och jury- 
