117 
Min afsikt med dessa minnesord är emellertid icke att försöka mig på 
någon kritisk granskning af TH. M. FRIES vetenskapliga verksamhet, utan 
närmast att gifva några drag af hans personlighet, innan de, som lärt 
känna och värdera honom, själfva gått ur tiden. Jag vill ej göra något 
försök att »sätta betyg» åt min gamle vördade, afhållne lärare och fader- 
lige vän. Förste bibliotekarien J. M. HULTH ger i detta häfte af Svensk 
Bot. Tidskrift en förteckning på den långa raden af FRIES' publikationer, 
vetenskapliga och populära. En del af dessa arbeten äro redan i det 
föregående omnämnda, och om några andra af hans betydelsefullaste 
verk torde några ord här vara på sin plats. 
Enligt faderns föredöme ägnade FRIES sin ungdoms vetenskapliga ar- 
bete företrädesvis åt kryptogamerna och utvalde därvid lafvarna till sitt 
speciella forskningsområde. Om dem rörde sig hans gradualafhandling 
och om dem handlar ett af hans lifs hufvudarbeten Lichenographia scan- 
dinavica. Om FRIES” verksamhet som lichenolog skrifver en af hans lär- 
jungar och efterföljare på detta område, lektor G. O. MALME, i Afton- 
bladet för den 26 oktober 1912: 
»I Vetenskapsakademiens Öfversigt för 1855 tryckte han sitt första rent 
lichenologiska arbete Om Ukräns laf-vegetation. Därpå följde snabbt det 
ena arbetet öfver lafvar efter det andra. 1858 utkom Monographia 
Stereocaulorum et Pilophororum, och 1860 Lichenes Arctoi, som än i dag 
utgör en af de allra viktigaste källorna för kännedomen om lafvegeta- 
tionen i Grönland, på Spetsbergen och i de nordligaste delarne af Skan- 
dinavien. Genom sistnämnda arbete samt genom det 1861 utgifna Genhera 
Heterolichenum europea recognita hade den ännu ej 30-årige botanisten 
tillkämpat sig en rangplats bland forskarna inom en gren af botaniken, 
om hvilken då med fog kunde sägas, att icke inom någon annan under 
det sist gångna decenniet, kanske knappt någonsin, ett så lifligt arbete 
bedrifvits och så växlande och stridiga åsikter gjort sig gällande. 
Rastlöst fortsatte den unge akademiadjunkten sina botaniska forsknin- 
gar, hvilka visserligen icke uteslutande och ensidigt — knappt något om- 
råde af botaniken blef honom främmande — men dock hufvudsakligen 
berörde lichenologien och allt mer koncentrerade sig på den skandina- 
viska laffloran. Under vidsträckta resor och talrika exkursioner kring 
Upsala studerade han sina mångformiga och svårutredda älsklingsväxter 
i fria naturen, och under besök vid utländska muséer underkastade han 
där förvarade samlingar ingående granskning. Genom sin eminenta för- 
måga som lärare och sina i ovanligt hög grad vinnande personliga egen- 
skaper, lyckades han intressera andra för sitt specialstudium, och sam- 
lingar af lafvar strömmade till från skilda håll. Väl utrustad och väl 
förberedd grep han sig an med det verk, som blef hans mest omfattan- 
de och mest berömda, hvilket också tyvärr i viss mån kom att utgöra 
afslutningen af hans verksamhet som lichenolog, nämligen Lichenographia 
scandinavica. Den första delen utkom 1871, den andra 1874; till den 
tredje och sista delen låg manuskriptet till stor del färdigt, när föränd- 
rade yttre förhållanden framkallade ett afbrott i arbetet. I Licheno- 
graphia scandinavica offentliggjordes äfven resultaten af en ingående 
granskning af det Acharianska lafherbariet, och härigenom fastslogs defi- 
