118 
nitivt, huru långt »lichenologiens fåder» med de optiska hjälpmedel, som 
stodo till buds vid början af 1800-talet, hade lyckats komma i fråga om 
lafformernas särskiljande och gruppering. Trots sitt ofullbordade skick 
står TH. M. FRrRIES' Lichenographia scandinavica som ett standardverk, 
som ännu flitigt rådfrågas af hvar och en, som sysslar med den euro- 
peiska laffloran.» ; 
Redan tidigt hade FRIES börjat intressera sig för naturvetenskapernas 
historia i Sverige och särskildt för LINNE. Hans första tryckta arbete i 
detta ämne, Om några nyligen upptäckta Linnéanska Manuscripter [Przelu- 
dia Sponsaliorum Plantarum, Dissertatio Botanica de Planta Sceptro Ca- 
rolino dicta, Flora Dalekarlica] återfinnes i det sjunde skandinaviska 
naturforskaremötets förhandlingar 1857. År 1861 följde i Vetenskapsaka- 
demiens Öfversigt Anteckningar rörande en i Paris befintlig Linnéansk 
växtsamling. Vid sidan af sina många andra vetenskapliga arbeten och 
uppdrag fullföljde han alltid dessa historiska studier, och under de år 
han var universitetets rektor offentliggjorde han såsom universitetspro- 
gram Naturalhistorien i Sverige intill medlet af 1600-talet samt åtta häf- 
ten Bidrag till en lefnadsteckning öfver Carl von Linné. Dessa senare 
utgåfvos i utvidgadt och omarbetadt skick 1903 under titeln Linné, Lef- 
nadsteckning. Det värde, detta monumentalverk äger ej blott för känne- 
domen om LINNES lif utan för vår kulturhistoria öfver hufvud taget, 
kan knappast öfverskattas. Hela vårt folk står i tacksamhetsskuld till 
FRIES för denna beundransvärda prestation vid en ålder, då vanliga män- 
niskor slagit sig till ro. Och hade han ej gjort detta arbete, så hade 
det säkerligen aldrig kunnat utföras på ett sådant sätt, ty han var bland 
Sveriges botanister den siste bäraren af den direkta muntliga traditionen 
från LINNES dagar, den siste, som kunde förstå och för andra tolka det 
lif, som ligger bakom de gulnade dokumenten. Äfven sedermera fort- 
satte FRIES med rastlös flit sina Linnéforskningar. Till Linné-jubiléet 
1907 öfversatte han till svenska eller ombesörjde nya upplagor af flere 
Linnéanska verk. Och under de följande åren utgaf han ej mindre än sex 
volymer Bref och skrifvelser af och till Carl von Linné. 
FRIES” sista rent botaniska arbete var en 68 sidor stark uppsats Skan- 
dinaviens tryfflar och tryffelliknande svampar, tryckt i Svensk Bot. Tid- 
skrift 1909. I samma årgång af Tidskriften lämnade han ett meddelande 
om Betula humilis i Småland. Argången 1911 innehåller uppsatsen Om 
bildningsafvikelser hos Secale cereale, hvari han publicerar några i Upsala- 
bibliotekets ägo befintliga gamla teckningar med därtill hörande text. 
Det verk, hvarmed han afslutade sin långa och trägna arbetsdag, var 
den nya reviderade och med värdefulla kommentarier försedda upplagan 
af LINNES Iter Lapponicum, som på grund af den otydliga handstilen och 
de många förkortningarna är det mest svårtolkade af alla Linnéanska 
manuskript. Företalet är dateradt december 1912 och boken är tryckt i 
början af 1913. 
En sida af FRIES' författarskap, som för vårt folk varit af utomordent- 
ligt stor betydelse, är hans verksamhet som populärvetenskaplig skrift- 
ställare. Såsom sådan har han knappast sin like. Verk sådana som 
hans skildringar från Spetsbergen och Grönland, Bilder ur växtvärlden, 
