120 
om Botaniska trädgårdens träd, buskar och i praktiskt eller annat hän- 
seende viktigare örter. För inlärandet af den skandinaviska fanerogam- 
florans former hade den unge botanisten en god hjälp genom arbetet i 
den Botaniska bytesföreningen. Det ansågs nämligen på den tiden höra 
till den nykomne botanistens »värnplikt» att hjälpa till i Bytesföreningen. 
Och skolan var god. 
En alldeles särskild plats i FRIES akademiska undervisning intogo 
hans lafkurser. En deltagare i ett af hans första lichenologiska kolle- 
gier, d:r FR. R. AULIN, har haft vänligheten sända mig ett bref, som ej 
blott ger intressanta detaljer från 1860-talets akademiska Upsalalif utan 
också tydligt karaktäriserar både FRIES och brefskrifvarens personlighet, 
hvarför jag här meddelar skrifvelsen in extenso. 
Tomteboda d. 9/2 14. 
B. B.! 
Då Du på museum frågade mig något om FRIES och jag nämnde om 
hans gratiskollegium i lichenologi, som ägde rum läsåret 1863—064, glömde 
jag en sak, som jag nu vill meddela Dig. 
Det var ej nog med att kollegiet, som var förenadt med exkursioner 
i Upsalatrakten, fullständigt kostnadsfritt meddelades, utan därtill fingo 
de bland oss, som ej hade mikroskop, hos honom i hemmet undervis- 
ning i mikroskopering och öfning i mikroskopisk undersökning af lafvar. 
Vi fingo en i sänder komma upp i hans bostad i Kemikum, 2 tr. upp i 
tornuppgången. Jag är öfvertygad om, att dessa lärorika stunder hos 
öfriga kvarlefvande deltagare stå i ett lika tacksamt minne som hos mig. 
En solig aprildag 1864 inträffade följande episod, karakläristisk för ti- 
den och för skämtaren THORE FRIES. 
De förändrade bestämmelserna om studentexamen trädde i kraft vår- 
terminen 1864, hvilket hade till följd, att en formlig rusning inträffade 
för att taga studentexamen 1863 i Upsala, där Hrr examinatorer också, 
särskildt under decemberexamen, släppte igenom massor af gamla stu- 
dentkandidater, som tillbragt åratal under fåfänga försök att slinka ige- 
nom, samt ynglingar, som skyndat i förväg från skolorna. Det var nog 
som gamle kursor BERGHOLM sade: »I dag ä vi inte stränga». Emeller- 
tid misslyckades försöket för några 10-tal, som sedan hos Kungl. Maj:t 
utverkade sig tillstånd att försöka på gamla sättet en sista gång v. t. 
1864. Jag satt vid den tiden hos FRIES och mikroskoperade, då en 
knackning hördes, och in trädde en försynt yngling, som med bäfvande 
stämma framstammade: »Hr Adjunkten har varit så god och lofvat, att 
jag i förväg skulle få veta, hur det gått i svenska skrifningen»>. FRIES 
tog nu fram sin anteckningsbok och sade, under det skälmen lyste i 
ögat: »Jo då, med 6 staffel och 7 kommafel är herrn igenom med glans!» 
Då vi efter slutad kurs vid en enkel festlighet, där glädjen naturligt- 
vis rådde, framförde vårt hjärtliga tack, sade FRIES: »Det är bara i mitt 
eget intresse. Jag vill ha hjälp vid undersökningen af vårt land; säden 
är mycken, men arbetarna äro få.» Tyvärr fyllde jag ej i detta fall 
min plikt, men min tacksamhet mot den oegennyttige läraren är ej mindre 
för det. 
