150 
under solstrålarnas uppvärmande verkan, och samtidigt visar sig härdig- 
heten svagare. De lösta kolhydraten utöfva alltså en viss skyddsfunk- 
tion mot kyla. Genom försök kunde han påvisa att blad, som på konst- 
gjord väg uppmagasinerat sockerlösningar, visade en betydligt större 
frosthärdighet än kontrollbladen. Men på hvad sätt utöfva de lösta 
kolhydraten denna skyddande funktion? Kylans skadliga verkan på väx- 
terna beror antagligen på att ägghviteämnena i cellen utfällas af mineral- 
salterna, om dessa nå en viss koncentration i cellen. En sådan koncen- 
tration inträder, då vid afkylning vatten i form af iskristaller vandrar 
ut ur cellerna. Å andra sidan kunde LIDFORSS visa genom försök, att i 
salthaltiga ägghvitelösningar vid frysning en dylik fällning ej uppstår, 
om socker finnes närvarande. Häraf drager LIDFORSS den slutsatsen, att 
den nämnda sockeranhopningen under vintern i växternas bladeeller är 
ett skydd för växten, då därigenom ägghviteämnenas denaturering i pro- 
toplasman förhindras. 
Äfven det egendomliga fenomen, som kallas psykroklini, d. v. s. att 
skottaxlar utföra orienteringsrörelser vid olika temperaturer, har LiD- 
FORSS underkastat en ingående experimentell analys. 
Redan som ung student hade LIDFORSS af sin lärare ARESCHOUG intresserats 
för studiet af det polymorfa släktet Rubus. Han anställde odlingsförsök med 
olika Rubus-former, för att utforska dessas inbördes släktskap. Äfven 
utfördes korsningsförsök och bastardernas afkomma undersöktes ingående. 
1903 publicerade LiDFoRSS de första resultaten af sina ärftlighetsunder- 
sökningar, och sedan 1907 föreligger en utförlig redogörelse för de dit- 
tills vunna omfattande resultaten. Om man betänker, att hos Rubus åtgå 
minst 3 år för en generation, att LIDFORSS vidare arbetade under myc- 
ket ogynnsamma förhållanden, hvilket förde med sig att försöken endast 
kunde anläggas i mindre skala och alltså fortskredo långsamt (en hel 
del kulturer gingo endast dåligt till), så måste man beundra LIDFORSS' 
målmedvetna energi och tålamod. Före sin död hann han afsluta ett 
manuskript, som innehåller de nyaste resultaten öfver dessa viktiga Ru- 
bus-forskningar, omfattande en tidrymd af öfver 135 år. Som de förnäm- 
sta resultaten af dessa framstå följande. 
Först konstaterade han genom försök, att en mängd Rubus-arter be- 
finna sig i ett stadium af mutation. Ofta uppträda s. k. konvergerande 
mutationer, d. v. s. ur helt olika moder-arter kunna framgå former, som 
i hög grad likna hvarandra och som af systematiker, utan kännedom 
om deras ursprung, säkerligen skulle räknas som varieteter af samma huf- 
vudart. I sammanhang härmed torde böra framhållas LIDFORSS' ener- 
giska uppfordran till försiktighet vid uppställande af former och variete- 
ter utan tillräcklig, på ingående kulturförsök grundad kännedom om den 
verkliga beskaffenheten af skiljaktigheter formerna emellan. 
Ur de omfattande korsningsförsöken framkommo högst intressanta re- 
sultat. I vissa fall fick han efter korsning (och med iakttagande af alla 
kauteler) dels ett antal äkta bastarder (m. e. m. mellanformer), dels ett stort 
antal s. k. falska bastarder, som i allt öfverensstämde med den art, som 
vid korsningen fungerat som honplanta. De äkta bastarderna gåfvo i 
andra generationen en mycket polymorf afkomma, de senare voro konstanta. 
