158 
kärlek använder. Klart och rent är dess vatten och det uppröres ofta 
våldsamt af de från de omgifvande fjällen nedbrusande kastvindarne. 
En vacker öfverblick af sjön och dess omgifningar kan man erhålla 
från den högländta ön Abiskosuolo, som ligger framför Abisko ett par 
kilometer ut i sjön. Då det är lugnt ser man därifrån nästan åt alla 
håll väldiga fjällmassor spegla sig i den blåaktiga kristallspegeln. Österut 
sänka sig och försvinna fjällen, men blickar man åt söder skymta (från 
öster till väster räknadt) efter hvarandra Kaisepaktes svårtillgängliga 
terrasser, Tjuonatjåkkos tvära stup, Nissontjåkkos mäktiga isrygg, Palim- 
tjäkkos rundade kupol, Somaslakis hvitglänsande hjälm, Kieronas kärfva 
branter och det tunga, mörka, här och där hvitstrimmiga Nuolja (eller 
Nuljalaki), allesammans väldiga storfjäll, några nående en höjd af inemot 
1,800 meter. Ännu mera västerut glindra gränsfjällen mot Norge. Äfven 
sjöns norra sida omgärdas af snötäckta toppar, däribland det ståtliga 
högfjället Tuoptertjäkko med dess förberg, det för sin växtlighet bekanta 
Majvatjåkko (eller Vaivanenlaki).> 
Ed 
Huru gärna hade vi ej alla unnat MÅRTEN SONDÉN efter den sträfva 
arbetsdagen ett långt och lyckligt otium bland hans blommor och taflor! 
Men döden, den obeveklige, stod redo, nu som så ofta annars, längt 
innan han var väntad. På hösten 1912 började SoONDÉN känna sig klen, 
hvarom han dock i det längsta undvek att tala. Sjukdomen, orsakad 
af en från pankreas utgående kancertumör, förvärrades, och snart hade 
han klart för sig hvad som förestod. 
Utan klagan begynte han nu att med kraft bestyra om sitt hus. Hans 
förnämsta sträfvan gick därvid ut på att få sin stora och dyrbara por- 
trätt- och gravyrsamling afyttrad på ett sätt, som skulle bevara den åt 
eftervärlden utan att skingras. Få veckor före sin bortgång lyckades 
han också häri, som redan nämnts, till fullo, hvilket för honom — ej 
minst med tanke på hans efterlefvande barn, 6 döttrar och 1 son — 
var en stor tröst. Det vidlyftiga arbetet med en katalog öfver hans 
egna och samtidigt därmed öfver K. bibliotekets motsvarande samlingar, 
bragtes till afslutning. Sitt skandinaviska herbarium öfverlämnade SON- 
DÉN som gåfva åt Riksmuseets botaniska afdelning, och Stockholms Hög- 
skola erhöll en samling fanerogamer från polartrakterna m. m. »Men 
jag har», yttrade SONDÉN sista gången jag såg honom i lifvet, »tagit undan 
en liten minnessamling af Platanthera obtusata, Arnica alpina och några 
andra, som jag ej vill skiljas ifrån.» 
Sedan allt var väl ordnadt, inväntade han så med manlig resignation 
döden, ömt vårdad af de sina och föremål för släktingars och vänners 
vänliga omtanke. På sin 67-årsdag, den 10 mars 1913, hade han sista 
gången sina bröder samlade hos sig och sade dem farväl. Den 20 på- 
följande maj kl. 6 f. m. ändades hans lefnad. 
Må minnet af MÅRTEN SONDÉN bevaras i vårt land, så som en ädel 
och om sitt fädernesland förtjänt mans minne bör lefva! 
Tycho Vestergren. 
