275 
expallescens, Rh. grande, Rh. intersitum, Rh. distinetum, Rh. roridu- 
lum och KEh. petreum. 
Hvad släktets begränsning beträffar, följer jag TH. M. Fries (Li- 
chenogr. scand.), hvars åsikter omfattas af bland andra ÅA. ZAHL- 
BRUCKNER (Die natärl. Pflanzenfam. I: 1") och E. Wainto (t. ex. i 
Lich. pr. Pitlekai collecti), hvarvid den senare dock degraderar 
Rhizocarpon till undersläkte under Lecidea. För mig åtminstone 
förefaller det egendomligt att ännu så sent som 1911 (i A. L. SmitH, 
British Lichens. IT) finna flera hithörande arter hänförda till Buel- 
lia, bland andra B. colludens, som ju har färglösa sporer, under det 
å andra sidan Buellia alboatra föres till Rhizocarpon. Här hafva 
uppenbarligen närstående arter förts till olika släkten och tvärtom 
vidt skilda inordnats under ett och detsamma. I fråga om artbe- 
gränsningen nödgas jag däremot i vissa, dock ej så många fall af- 
vika från min vördade lärare. En motivering för förfarandet är i 
hvarje särskildt fall gifven. Mera omfattande äro afvikelserna be- 
träffande nomenklaturen, detta beroende därpå att jag ansluter mig 
till Wien-reglerna af år 1905. Till följd af högst växlande tolknin- 
gar af de äldre auktorernas artnamn, olika uppfattning af släkt- 
och artbegränsningen och från tid till annan förändrade nomen- 
klaturregler, har synonymiken i fråga om hithörande växter blifvit 
synnerligen tillkrånglad och omfattande. Jag har icke ansett lämp- 
ligt att här medtaga mer än det allra nödvändigaste i den vägen. 
Vid mitt arbete med lafvar under de senare åren har jag mer än 
en gång beklagat, att jag ej hann fullfölja min plan attför Bryssel- 
kongressen 1910 föreslå E. AcHaARIUS, Lichenographia universalis 
(1810) till utgångspunkt för lafnomenklaturen. Hade en öfverens- 
kommelse i den riktningen kunnat träffas, skulle åtskilliga i det 
hela skäligen onyttiga namnförändringar hafva undvikits. 
Våra lafvars vertikala utbredning är föga känd. För att i någon 
mån rikta uppmärksamheten på densamma har jag för hvarje art 
angifvit, om den är anträffad ofvan trädgränsen, i björkbältet eller 
i barrskogsbältet. Släktet Rhizocarpon är emellertid icke synner- 
ligen lämpligt för undersökningar 1 den riktningen, enär hithörande 
arter allt för ofta ej kunna fullt säkert bestämmas utan en tids- 
ödande mikroskopisk undersökning. Kunde jag genom mitt lilla 
bidrag lyckas intressera våra yngre botanister icke blott för en vik- 
tig och icke så synnerligen svår grupp af stenlafvarna, utan också 
för frågan om lafvarnas utbredning i våra fjälltrakter, vore mitt 
arbete rikligt belönadt. 
