290 
paucis. Paraphyses gracillim&e, gelatinam copiosam percurrentes, 
connex2&e, apice neque capitate neque distincte clavat:e. 
Enafors, in saxo, in silva clara. 
Till det yttre påminner denna art rätt mycket om Rh. polycar- 
pum, men apotheciets inre byggnad visar, att den står nära Rh. 
grande, från hvilken den dock afviker bland annat genom färgen 
och frånvaron af kalireaktion i theciets öfre del. De jämtländska 
exemplaren öfverensstämma i allt väsentligt med den af ARNOLD 
lämnade beskrifningen, men då jag ej sett af honom bestämda 
exemplar, har jag dock ansett nödigt att beskrifva mina, helst som 
arten är ny för den skandinaviska halfön. Huruvida den är iden- 
tisk med den på Hogland funna Lecidea atrobrunneola Nyl. — W. 
NYLANDER, Flora. 1876, p. 239, och i M. BRENNER, Hoglands laf- 
var (1885), p. 112 — framgår ej af den mycket knapphändiga be- 
skrifningen; skulle emellertid så vara förhållandet, måste det ett 
år äldre af NYLANDER gifna artnamnet bringas till användning. 
16. Rh. distinctum Th. Fr. 
TH. M. FRIES, Lichenogr. scand. (1874), p. 625. — Rh. atroalbum (Ach.) F- 
ARNOLD, Flora. 1871, p. 148. — MALME, Lich. suec.' exs. fase: I: (1897); 
n. 15 (St. Malm, Södermanland), fasc. VII (1910), n. 173 (Värmdön, Uppland). 
Undersåker, nära kyrkan, på lerskiffer i sluttning mot söder. 
Det är onekligen anmärkningsvärdt, att denna art är så sällsynt 
i västra Jämtland. Längre söderut hör den till de vanligaste sten- 
lafvarna, och undantagsvis uppträder den äfven på naken ved (t. ex. 
gamla gärdesgårdar). Det är en af de första, som visa sig på blot- 
tad sten. Visserligen öfverväxes den i allmänhet lätt af andra laf- 
var, men håller sig dock länge kvar, där förhållandena äro mindre 
gynnsamma, för utvecklingen af bladlafvar eller sådana skorplafvar, 
som gärna Ööfverväxa andra, såsom Lecanora cinerea och Lecidea 
fuscoatra. Ymnigt anträffas den därför ofta på stenar och mindre 
block vid sjöstränder och i betesmarker, på yngre stenrösen o. d. 
Enligt i literaturen tillgängliga uppgifter torde den i allmänhet vara 
sällsynt norrut; den är dock enligt Tu. M. Fries funnen vid Tromsö 
och enligt P. J. HELLBOM i Öfver Torne. 
Det kan ifrågasättas, om icke det af F. ARNOLD, redan förut af 
A. v. KREMPELHUBER (men med större omfång), gifna artnamnet 
enligt nu gällande nomenklaturregler måste bibehållas. Men LINNÉS 
och andra äldre auktorers Lichen atroalbus eller Lecidea atroalba 
är föreliggande art icke. ARNOLD har för öfrigt själf påpekat — 
