325 
Som synes uppträda här de sydliga Cardamine hirsuta, Draba 
muralis och Valerianella olitoria, den sydostliga Isatis samt Erysi- 
mum  hieraciifolium och Alopecurus ventricosus, som äro af östlig typ, 
tillsammans med en så utprägladt nordlig art som Draba incana. 
De öfriga äro ubikvister och ekväxter till ungefär lika antal. 
Strandängarna hysa en ej ringa del af de arter, som nå sin 
nordgräns i Stockholmstrakten. De äro visserligen vackrast utbil- 
dade längre in i skärgården, men då man finner fullt typiska strand- 
ängar redan långt utanför marina trädgränsen, kunna de lämpligen 
behandlas i detta sammanhang. 
Vegetationen på strandängarna varierar, särskilt närmast vattnet, 
något allt efter markens beskaffenhet. Så förefaller Scirpus com- 
pressus att vara bunden till mera sandhaltig grund o. s. v., men de 
olika typer, som till följd bäraf skulle kunna urskiljas, öfvergå så 
utan gräns i hvarandra, att ingen hänsyn härtill kan tagas i det 
följande. 
Längst uti vattnet växa ofta Scirpus maritimus och Tabernemontani, 
stundom äfven Phragmites communis. Något längre in påträffår man 
nästan alltid Scirpus uniglumis. 
Vid själfva strandbrädden uppträda: 
Aster Tripolium Triglochin maritimum 
Glaux maritima » palustre 
Montia minor Scirpus pauciflorus 
samt stundom 
Alopecurus ventricosus Scirpus acicularis. 
Glyceria maritima 
Någon meter högre upp blir växttäcket slutet, och här finner man 
regel: 
Agrostis stolonifera var. maritima Juncus Gerardi 
Carex Oederi Plantago maritima 
och ibland äfven 
Carex extensa Scirpus compressus 
distans > — rufus. 
Nu vidtager den egentliga, sumpiga strandängen, som nästan all- 
tid är bevuxen af ett tätt täcke Agrostis stolonifera med mer eller 
mindre rikligt inströdd Parnassia palustris. Därjämte förekomma 
regelbundet: 
