346 
som orsakat här afhandlade arters frånvaro från stora delar af un- 
dersökningsområdet, får man genom att jämföra utbredningen inom 
trakten af Cynanchum Vincetoxicum och Geranium sanguineum. Båda 
förekomma på samma lokaler — törnsnår, bergsskrefvor och häll- 
marker, Geranium sanguineum visserligen oftast som den allmän- 
nare, ehuru den hb. o.d., t. ex. på Mörkö och Stora Möja, ej är så 
vanlig som Cynanchum, men vid den linje, som betecknar hafsbandet 
under den yngre bronsåldern, upphör plötsligt den sistnämnda, 
Fig. 8. Geranium sanguineum, en sydvästlig xerotherm. 
och den enda af de yttre småöarna, hvarpå den uppträder — Röd- 
löga storskär —, ligger nästan helt och hållet öfver Håganivån. 
Geranium sanguineum är däremot allmän öfverallt, ända ut i Ut- 
fredals skärgård; den är också, trots sin xerothermala karaktär, en 
öfvervägande sydvästlig art, som förekommer både i England, Hol- 
land, Belgien, Portugal och på det norska Vestlandet, under det att 
Cynanchum är utprägladt sydostlig. 
Räknar man till de arter, hvilkas förekomst endast öfver Håga- 
nivån måste anses sammanhänga med tiden för deras invandring, 
äfven dem bland de tvifvelaktiga, som med stor sannolikhet höra 
hit, nämligen 
Arenaria ”tenuior Epipactis atrorubens 
Bromus "hordeaceus Equisetum tenellum 
Carex montana Ophrys myodes 
Draba nemorosa Orchis Traunsteineri 
