309 
slingrar sig fram nedanför bergen. I början af 1890-talet anlades 
Saltsjökvarnen i närheten af Danviken vid stranden af Saltsjön; 
för dess behof erfordrades stora mängder af spannmål, som till- 
fördes från ofta långt aflägsna orter, förnämligast från s. ö. Europa, 
Argentina och Nordamerika. Affallet vid ränsningen af dessa väl- 
diga kvantiteter användes till fyllning vid sjöstranden och i vattnet, 
i synnerhet i den närmast staden belägna viken. På grund häraf 
uppstod inom kort härstädes en vegetation, som i yppighet och 
omväxling lämnade föga öfrigt att önska, om ock manshöga Cheno- 
podiacéer stundom hindrade mindre och svagare växter att nå full 
utveckling. Efter några år hade utfyllningen hunnit så långt, att 
stora stycken af den på detta sätt vunna marken kunde odlas och 
användas till potatis- och tobaksland. Däraf blef en naturlig följd, 
att ruderatväxtligheten förminskades i hög grad, i synnerhet som 
affallet från kvarnen snart nog började föras äfven åt andra håll. 
Åtskilliga växter hafva emellertid lyckats hålla sig kvar under årens 
lopp trots ogynnsamma förhållanden, och ett och annat nytt har 
äfven kommit till. Under sistförflutna sommar upptäcktes emeller- 
tid af d:r E. EKMAN och amanuensen V. NORLIND en annan af- 
stjälpningsplats för affallet från Saltsjökvarnen af likartad beskaffen- 
het som den förut omtalade, på hvilken många af de från Danviks- 
krokar försvunna växterna jämte åtskilliga nya anträffades. Platsen, 
som bär namnet Villa Plania, är belägen vid vägen mellan Nacka 
station och Nacka värdshus. 
Från den s. k. Eldkvarnen, som låg vid Kungsholmsbron, plat- 
sen för det blifvande stadshuset, samt från den gamla ångkvarnen 
vid Regeringsgatan lär affall hafva förts till — förutom andra stäl- 
len — Sandhamn och Årsta-Liljeholmen, till backsluttningarna, som 
sträcka sig mot söder från den höjd, genom hvilken tunneln är 
framdragen. Till dessa platser har jag gjort ett par korta exkursio- 
ner; likaså har jag ett par gånger varit på Hästholmen, där kvar- 
nen Tre Kronor är belägen. Mina besök där ha dock ägt rum 
under rätt ogynnsamma omständigheter och äro därför af föga be- 
tydelse för en noggrannare kännedom om platsernas vegetation; af 
allt att döma finnes helt säkert mycket af intresse på det sist 
nämnda stället. 
I september sistförflutna höst besökte de båda förut nämnda 
botanisterna EKMAN och NORLIND ett, såvidt jag har mig bekant, 
förut i botaniskt hänseende outforskadt område, Stockholms stads 
afstjälpningsplats för sopor och annat affall, Löfsta, beläget vid 
