397 
hvilka Iris, Papaver, Geranium och Datura varit föremål för de mest 
ingående studierna. De nya arter, som här beskrifvas, äro: Iris distineta, 
I. Thunbergii, Rheum Wittrockii och Datura Bernhardii; dessutom om- 
talas och afbildas 13 nya hybrider, 6 varieteter och former samt göras 
7 nya namnkombinationer. En ej oväsentlig del af uppsatsen äro de 
kritiska anmärkningar och utredningar, som förf. ägnat åt en del mindre 
kända, ofta missuppfattade arter. 
Vid behandlingen af Iris gör förf. en mängd nya subspecies af typer; 
hvilka ursprungligen beskrifvits som arter, men af DYKES (i hans mono- 
grafi »The Genus Iris») upptagits blott som varieteter eller synonymer 
till resp. »stora» arter. Förf. har här tydligen velat gå »den gyllene 
medelvägen», en princip, som i liknande fall äfven kommit till synes i 
ASCHERSON & GRAEBNERS »Synopsis ». — I samband med beskrifningen af 
Iris Thunbergii — en ny art från Japan — omtalar förf. den intressanta 
upptäckten, att Ir. orientalis Thunb. ej är att anse som en ren art, utan 
snarare som en typ af hybridogent ursprung (troligen motsvarande kom- 
binationen /fr. sibirica L. X Thunbergiv. 
Bland Papaver-arterna uppehåller sig förf. särskildt vid P. radicatum 
Rottb., hvilken af flera nyare systematiker — bland dem FEDDE — upp- 
fattats som subspec. under P. nudicaule L. Förf. häfdar emellertid (i 
likhet med MURBECK), att dessa båda typer äro att anse som väl skilda 
arter, hvilka bl. a. äfven kännetecknas af olika färgad mjölksaft: radi- 
catum har nämligen gul sådan, under det nudicaule har hvit. Förf. har 
emellertid äfven sett flera mellanformer, af hvilka somliga äro mycket 
lika nudicaule, andra åter mera närma sig radicatum; dessa anser förf. 
vara af hybridogent ursprung, äfven om en del utvecklat sig till relativt 
själfständiga typer. En närmare kännedom om dessa formers systematiska 
ställning torde dock endast kunna vinnas genom kultur. 
Bland de Geranium-arter, som beskrifvas i uppsatsen, är särskildt att 
märka G. Londesii Fisch., hvilken af de flesta nyare systematiker hänförts 
till G. collinhum Steph. såsom en »var. eglandulosum»>. Förf. anser emel- 
lertid G. Londesii som en god art och lämnar en utförlig latinsk diagnos 
af denna, under det att G. collinum — enligt förf:s åsikt — sannolikt är 
af hybridogent ursprung och i hvarje fall tarfvar en närmare utredning. 
Det påpekas för öfrigt, att fruktskaften i olika åldersstadier lämna goda 
systematiska karaktärer för särskiljandet af flera Geranium-arter, och detta 
åskådliggöres genom en mängd vällyckade fotografier. 
Då — såsom förf. konstaterat — Datura-arterna i många fall äro fel- 
aktigt bestämda i de bot. trädgårdarnas frökataloger, lämnas i uppsatsen 
en något fullständigare framställning med beskrifning af de i Bergielund 
odlade arterna af detta släkte. — För undvikande af det missförhållandet, 
att de bot. trädgårdarna ofta nog distribuera oriktigt bestämda frösorter, 
ger förf. en del råd och uppslag, bl. a. alt man (om möjligt) borde in- 
samla frön från de efter växtgeografiska principer ordnade grupperna och 
ej från den systematiska afdelningen. Förf. anser, att risken att erhålla 
»orent> frö härigenom skulle i väsentlig grad minskas. 
Slutligen kan nämnas, att detta arbete fått en synnerligen tilltalande 
utstyrsel genom det belysande illustrationsmaterialet i texten samt ej 
