399 
alltifrån J. LINDERS Flora Viksbergensis 1716 till närvarande tid, inalles 
125 nummer. GUNNAR ANDERSSCN och SELIM BIRGER lämna en af kart- 
skisser belyst redogörelse för Stockholmstraktens nuvarande naturförhål- 
landen och florans utvecklingshistoria efter istiden samt för de växt- 
geografiska grupper, som finnas representerade inom området. Bland de 
senare kan framhållas den intressanta artgrupp. representerad af Woodsia 
hyperborea, Equiselum variegatum, Alchemilla glomerulans, Salix lapponum, 
Poa alpina m. fl., som detta geologiskt sedt unga kustland har gemen- 
sam med fjällen. 
Artförteckningen utmärker sig genom flera praktiska anordningar: släk- 
ten och arter äro ordnade i bokstafsföljd; växtlokalerna i en socken äro 
utmärkta med annan stil än sockennamnet; och för öfversiktlighetens 
skull äro områdets 70 socknar uppdelade på 6 mindre områden, med 
hvilka man lätt finner sig till rätta med tillhjälp af den arbetet vidfo- 
gade kartan. Ännu lättare hade detta varit, om sockennamnen funnits 
utsatta på själfva kartan i stället för att nu siffror hänvisa till en bi- 
fogad namnförteckning med nästan mikroskopisk stil. 
För angifvande af en arts frekvens användes den femgradiga skalan 
allmän, tämligen allmän, flerstädes, tämligen sällsynt, sällsynt, hvilka be- 
teckningar närmast ange växtlokalernas talrikhet för arten i fråga inom 
hela området, inom en af de sex underafdelningarna däraf eller inom 
en socken. Något försök att angifva artens ymnighetsgrad har i allmän- 
het ej gjorts (en allmänt utbredd art kan ju på hvarje lokal förekomma 
i ett fåtal individer, en sällsynt art kan vara ymnig på den lokal, där 
den växer), men detta har väl i allmänhet ej heller varit möjligt på det 
nuvarande stadiet af Stockholmstraktens botaniska utforskande och med 
det stora antal medarbetare, som lämnat uppgifter till artförteckningen. 
Åt adventivfloran (inkomna ogräs och kulturgränsväxter, ruderatväxter, 
förvildade arter) har ägnats mycken uppmärksamhet, hvilket är väl på 
sin plats, när det gäller ett område, som från första början stått under 
människans omdanande inflytande, alltsedan det under sten- och brons- 
åldern höjde sig öfver hafvet (vid bronsålderns slut o. 2600 år f. K. hade 
området i hufvudsak sin nuvarande utsträckning). Hithörande arter äro 
utmärkta med ett »förvildad», »införd» efter lokaluppgifterna; önskvärdt 
hade det varit, särskildt med tanke på bokens lämplighet för skolungdom 
och andra nybörjare, hvilka ej utan vidare inse den betydelsefulla skill- 
naden mellan en verklig och en tillfällig medlem af floran, om adven- 
tivväxternas namn satts med annan stil eller, om detta af praktiska skäl 
ej låtit sig göra, att ett särskildt tecken satts framför desamma, låt vara 
att det beträffande vissa arter måste anses tvifvelaktigt eller beroende på 
tycke och smak, om de böra räknas som naturaliserade eller ej. 
Beträffande nomenklaturen befinna vi oss för närvarande i en tid af 
namnförbistring, innan de på nomenklaturkongresserna i Wien 1905 och 
Bruxelles 1910 fattade besluten blifvit genomförda i praktiken. Utgifvarna 
af Stockholmstraktens växter ha följt som norm den af Lunds botaniska 
förening 1907 utgifna växtförteckningen, en obskyr källa så till vida, att 
detta arbete af dess anonyma författare är försedt med beteckningen 
»tryckt som manuskript», hvilket betyder att det strängt taget bör hvar- 
