414 
lande, starkt rödfärgade stipler. Ifrågavarande kroppar hafva meren- 
dels formen af större klot (solitärer) och träffas särskildt i sådana 
celler, som ligga i närheten af förtorkade stipelspetsar. Ofta före- 
komma emellertid smärre dylika kroppar, men då i större antal 
i hvarje cell. I några fall har jag därjämte iakttagit kristalliserade 
anthocyankroppar med form af dendritiskt förgrenade trådsystem 
eller såsom oregelbundet omböjda, nästan om trådnystan erinrande 
trichiter. | 
Den sfäriska utbildningsformen hos anthocyankropparna synes 
vara bunden vid stipler, som varit utsatta för kraftig afdunstning. 
Denna torde hastigt hafva ledt till så stark koncentrationsökning 
hos cellsaften, att anthocyanlösningen blifvit öfvermättad. Kristall- 
formen åter torde vara resultatet af en mera långsamt skeende och 
möjligen på alltjämt stegrad pigmentproduktion beroende ökning 
af cellsaftskoncentrationen. I de fall, då klotformiga anthocyan- 
kroppar iakttogos, företedde nämligen stipelbladen tydlig förvissning, 
hvilket däremot icke förmärktes å det material, som förde kristal- 
liseradt anthocyan. 
I det citerade arbetet, hvarur denna beskrifning hämtats, harjag 
afbildat de ifrågavarande anthocyankropparna. Några ytterligare 
utbildningsformer af sådana visar figuren 5. 
Pilea nummulariifolia Wedd. 
Stamleden föra anthocyan i idioblastiska celler omedelbart intill 
kärlknippena, där det merendels uppträder som sfäriska kroppar 
med skummig struktur. I sådana celler, hvilkas cellsaft utgör en 
homogen anthocyanlösning, kunna dylika med konst framkallas 
genom tillsats af saltsyra. 
Aconitum Lycoctonum L. 
De korolliniska foderbladens blå färg framkallas af anthocyanden- 
driter, hvilka visa samma utbildning som de motsvarande i Del- 
phinium-arters blomblad. (GERTZ, I, XXxvi ff.). 
Pulsatilla vulgaris Mill. 
Till skillnad från förhållandet inom familjen Ranunculaceae i 
allmänhet föra stammar och blad af Pulsatilla-arterna epidermalt 
lokaliseradt anthocyan. Vid undersökning af det kraftigt blåfärgade 
o 
parti, som finnes å stängeln vid svepebladens insertionspunkt, fann 
