417 
syra. Vid tillsats af svafvelsyra uppkomma i anthocyancellerna 
aggregationsliknande fällningar, som därefter åter gå i lösning. Ett 
liknande fenomen inträder vid behandling med kalihydrat, i det 
att detta reagens framkallar ymnig utfällning af anthocyankroppar 
i det ögonblick, då cellinnehållets färg slår öfver i violett. Dessa 
fällningar lösas åter, när cellsaften blir blå. Efter en stund för- 
svagas den senare färgen i sin tur till gul. 
Anthocyankroppar har jag hos Pelargonium zonale iakttagit äfven 
i örtbladens palissadceeller GERrRTzZ, I, 231) 
Acalypha obovata Benth. 
Bladen brunfärgade med rikligt innehåll af anthocyan. Detta pig: 
ment, hvars lokalisation jag tidigare utförligt beskrifvit (GERrRTzZ, I, 
258), uppträder ofta såsom droppliknande, kraftigt färgade kroppar. 
Impatiens parviflora DC. 
Stamledens diffusa rödfärgning härrör af vid epidermis bundet 
anthocyan. I dessa celler träffas utom färgad cellsaft en eller två 
större anthocyanbollar med rundad eller mera oregelbunden konfi- 
guration. De senare utgöras af sfäriter, uppbyggda af fina dendrit- 
system, hvilka dock först vid undersökning med immersion kunna 
tydligt urskiljas. Merendels framträda kropparna ifråga såsom 
mörka, amorfa klot med diffus eller otydligt taggig begränsning 
(Fig. 8). 
Impatiens glanduligera Lindl. 
Att äfven hos denna art anthocyankroppar förekomma, har jag 
tidigare omnämnt (I, 274). Som af figuren 9 framgår, uppträda 
dessa dels såsom sfäriter, dels såsom kristallaggregat af timglaslik- 
nande form. 
Althaea officinalis L. 
Stora, svarta anthocyanbollar har jag iakttagit i de undre epidermis- 
cellerna af rodnade höstblad. Althaea officinalis är äfven i öfrigt 
af intresse, emedan höstbladens anthocyanbildning icke sker i meso. 
fyllet, såsom är vid periodisk anthocyanbildning regel, utan liksom 
vid vårbladens färgning i epidermis. 
Bertolonia marmorata Naud. 
Bladen ofvan djupt gröna med silfverfärgade fält längs starkare 
bågnerver, undersidan röd. Med undantag af öfre epidermis och under- 
