2 2 F. AMINOFF. 



breder sig. Oaktadt skogsmarkens relativt goda beskaffenhet, när dock skogen 

 ingenstädes någon större höjd, men full slutenhet hos beständen i förening 

 med lämplig blandningsgrad ä de olika lokalerna föranleder, att skogsbestån- 

 den dock kunna anses fullt nöjaktiga. 



Beträffande egendomen Vassgårda, som är belägen 6 — 8 km. i nord- 

 ostlig riktning från Kristinehamn och bildar den egentliga delen af krono- 

 parken, erinras angående dess tidigare öden, att den pä 1640- ä 50-talet 

 erhöll privilegium på tillverkning af 750 skeppund stångjärn, hvilket smide, 

 tysksmide kalladt, pågick med ständig ökning i tillverkningen till omkring 

 1850, då smidet omlades i enlighet med lancashiremetoden och bedrefs till 

 1868, dä äfven det nedlades, hvarefter under några år spiksmide bedrefs. 

 Samma år, eller 1868, anlades en teknisk fabrik för tillverkning af trä- 

 tjära, jämte dess biprodukter ur den rikedom stubbar, som funnos tillgäng- 

 liga i skogsmarken. Denna tillverkning, som pågick till 1900, lämnade ett 

 mycket godt ekonomiskt resultat, dä den drefs med gårdens eget folk och omkost- 

 naderna därigenom nedbringades till ett minimum. Årligen förbrukades omkring 

 300 famnar tall- och 300 famnar granstubbar, de senare använda som bränsle vid 

 driften. Till Vassgårda hörde äfven Kväggeshytte masugn, där tackjärnstillverkning 

 bedrefs sedan långliga tider och till 1897, då hyttan nedblåstes. Vid järntillverk- 

 ningen nödiga kol togos i hufvudsak från Vassgårdaskogarna, där omkring 

 800 storstigar kol beräknas hafva tillverkats årligen. Före 1880 torde i huf- 

 vudsak endast mogen skog hafva ifrågakommit vid kolningarna. Sagda år 

 började emellertid skogstillgångarna att utnyttjas pä ett mera rationellt sätt, 

 och under ett par tiotal är pågingo stora afverkningar, hvarvid de väldiga 

 timmerskogar, som förefunnos, bättre tillgodogjordes. Flottled till en sträckning af 

 c:a 10 km. varda anordnad från Vilångssjöarna till Gustafsbergs såg vid den 

 s. k. öfre kvarn, belägen 2 km. frän staden. Här försägades virket och 

 skeppades sedan till Göteborg. Allt virke, som icke uttogs till timmer, kola- 

 des, enär öfrigt gagnvirke icke då rönte nämnvärd efterfrågan i marknaden. 



Dä vikten af kultivering af de stora kalmarker, som uppkommo genom dessa 

 tämligen forcerade afverkningar, lyckligtvis insågs, påbörjades i allmänhet skogs- 

 odlingarna i sä god tid, att hyggena icke blefvo förvildade. Till en början 

 brändes dessa, men man slutade snart nog eller efter c:a 5 år därmed och 

 lämnade sedan riset orördi. Det gällde emellertid att söka åstadkomma billiga 

 kulturer, hvarför endast granfrö utsåddes och i glest förband, 5 ä 6 fot, 

 hvarefter de rikliga fröträdsställningar, som kvarlämnades vid afverkningarna, 

 fingo utfylla luckorna. Några hjälpkulturer hafva icke heller företagits eller 

 varit behöfliga ä dessa marker, utan de vackra ungskogar, som nu förefinnas 

 ä kronoparken, äro resultatet af de obetydliga kulturkostnader, som nedlagts 

 i sådderna, och af fröträdsställningar, som tillgodosett behofvet af hjälpkultur. 

 I allmänhet kan tallen sägas vara det förhärskande trädslaget i beständen, trots det 

 att hufvudsakligen gran utsätts, beroende väl detta på den för tallen särdeles lämp- 

 liga jordmånen. I sluttningar och smärre dälder är dock granen förhärskande 

 eller bildande rena bestånd. Allt under de sista 20-tal åren af brukstiden 

 utsådt frö har klängts från kött, insamlad pä Vassgårda marker, i följd hvaraf 

 ä skogsbeståndens utveckling kunna, hvad härstamning angår, ställas de största 

 förväntningar. Anmärkas bör dock, att här, liksom i större delen af Bergslagen, 

 tyskt tall- och granfrö tyvärr kom till användning under 1870 — 80-talet. 



