IN MEMORIAM. 37 



och Utgöra en borgen för att skogsmark ej må ligga kal och overksam». 

 (Fören. f. Skv. i N. 1893.) 



Granen hade i Hasselblad en ifrig försvarare. Någon hade suckat så 

 tungt i skogen: »hjälp tallen mot granen!» Hasselblad ropade till svar: 

 »granen, framtidsträdel , må ej motarbetas » För H. låg nämligen trämasse- 

 fabrikationen som framtidsbild. »När Ryssland kommer att utsläppa sina 

 virkestillgångar i världsmarknaden, är det bäst för oss att vara pappersmakare 

 och snickare. » Hasselblad fick också slutligen vara med om pappersmasse- 

 tillverkning såtillvida, att han invaldes i styrelsen för den första sulfitfabriken 

 i Angermanälfven, nämligen Utansjö Cellulosa A. -B. år iSgg. Hvad hans 

 eget sågverk beträftade, kunde H., trots ifriga bearbetningar af styrelse 

 och stämma, som därtill afsatt medel, aldrig förmås att om- eller nybygga 

 den tillfölje ständig dag- och nattdrift väl uttjänta sågbyggnaden. Ett förslag 

 till anläggande af en sulfatfabrik förelades däremot stämman och tilltalade 

 H. mera, men blef tillsvidare bordlagdt. Under tiden började bolagets aktier 

 blifva föremål för spekulation och genom viss fondmäklare uppköptes för 

 okänd köpares räkning och till alltjämt stegrade priser alla åtkomliga aktier. 

 Den förmodade afsikten härmed öfverrumplade, oroade och förlamade den 

 vid slik modern belägringskonst ovane och nu åldrade disponenten, hvarför 

 han, dä i sista stund ett grannbolag i Ådalen — Sernö Aktiebolag — upp- 

 trädde som köpare till den ännu osålda majoriteten af aktierna, gaf upp striden 

 och därmed disponentskapet för Sprängsviken. Han ingick dä i Svanö Aktie- 

 bolags styrelse, däri han kvarstod till sin död. 



Hasselblad ägde ett varmt fosterlandssinne och bar till synligt tecken 

 härå städse en kråsnål föreställande svenska flaggan. Som gammal skarp- 

 skytt var han varm vän och understödjare af den återupplifvade skytterörel- 

 sen och hade af sin hemorts skytteförening tilldelats medalj i guld. Intres- 

 serad jämväl för Norrlands fasta försvar, inköpte han och skänkte till staten 

 vissa holmar i inloppet till Angermanälfven, hvarför han af Konungen hug- 

 nades med förtjänstmedalj i guld. Hasselblad var därjämte vasariddare. — 

 Det tillhörde hans originalitet att gärna bära samtliga dessa dekorationer 

 jämte en del andra mera tillfälliga minnestecken, åt hvilka sistnämnda han 

 gärna gaf spridning i hundratal, för såvidt något välgörande ändamål där- 

 med kunde gagnas. 



Hasselblad var under många år ledamot af Gudmundrå församlings 

 skolråd. Han dog ogift. 



En runa öfver disponenten Carl Fredrik Hasselblad vore icke närmelse- 

 vis fullständig, om man icke också förde i minnet de årliga »Fredriksda- 

 garna» den 18 juli. Den dagen samlades som till folkfest på Sprängsviken 

 vänner och vänners vänner från Härnösand — Ådalen och hela världen i öfrigt. 

 Och lika obegränsad som H;s gästfrihet vis-ä-vis inbjudningarna syntes också 

 denna dag de materiella resurserna vara, ty gästernas antal kunde röra sig 

 omkring ett par hundrade. Vädrets makter gynnade dagen eller rättare 

 platsen, ty det kunde regna rundtom men sällan på Sprängsviken eftermid- 

 dagen den 18 juli. Hit sökte sig då frän olika håll flaggbeprydda ångslupar 

 från Ådalens sågverk, bildande sä småningom en hel flottilj där nere vid 

 ångbåtsbryggan. Alfbätarna gåfvo sin vördnadsfulla salut, när de den dagen 

 passerade, och däruppe frän berget svarade kanonerna med skott pä skott. 

 Där syntes ock »Fredrik» själf med hatten i ena handen och näsduken i 



