IN MEMORIAM. 



rättade om sina minnen frän forna dagar i Norrland, då allting ännu låg i 

 sin linda och den fåtaliga jägeribetjäningen hade att kämpa mot stora svårig- 

 heter, innan ändtligen de nya lagarna tillvunno sig respekt och åtlydnad. 



H. Szs. 



C. Ax. Hollgren. 



273 1846. t Ve >9'i- 



Bäraren af detta namn var i lifs- 

 tiden en öfver hela landet känd och vär- 

 derad skogsman, flitig och nitisk i all 

 sin gärning, flitig äfven med pennan. Vis- 

 serligen skrifva våra skogsmän numera 

 vida oftare och hellre än förr, men få 

 torde i intresse och mångsidighet gått upp 

 mot Hollgren. Kanske var grundligheten 

 icke alltid så stor som hela den lärda 

 apparaten afsåg att utvisa, men ingen 

 kunde jäfva författarens eller bearbetarens 

 vakna, för skogen nitälskande blick och 

 ofta goda uppslag. 



Carl Axel Hollgren, son af fa- 

 brikören A.xel Adrian Hollgren och Fre- 

 drique Wentzell, föddes i Nyköping den 

 29 mars 1846. Efter studier vid allmänna 

 läroverket i nämnda stad antogs han till 

 elev vid skogsinstitutet 1866 och ute.xa- 

 minerades därifrån två år senare samt 

 förordnades till e.xtra öfverjägare i Södermanlands län den 27 augusti 1868. 

 Revirtjänstgöringen lämnade han emellertid rätt snart, ty då han icke kom 

 till Norrland var turen vid denna tid icke den bästa eller lättaste, och år 

 1873 ingick han såsom tjänsteman i gamla skogsstyrelsen, där han 1876 

 befordrades till revisor, i hvilken egenskap han tjänstgjorde äfven i domän- 

 styrelsen efter verkets omorganisation. Emellertid tillstötte sjukdom, en magå- 

 komma, som inverkade menligt på både fysik och humör. Det kyliga mot- 

 tagandet i kamratkretsen af hans på utvecklingslärans grundval utarbetade 

 förstlingsbok Bamkogarne i mi/tinn (Stockholm 1881) och dennas följdskrift 

 Skogsltiisliållningeiis grundval (Stockholm 1882), af hvilka arbeten han väntade 

 både uppmärksammande och framgång, bidrog säkerligen också till att öka 

 hans tryckta sinnesstämning. Hollgren antog emellertid efter tillfrisknandet, 

 då han utgaf ett par af sina mest tilltalande böcker Frän skogarnes djup (Stock- 

 holm 1884) och Fåglarnes språk (Nyköping 1884), förordnande 1885 såsom 

 tjänstförrättande jägmästare i Östkinds vackra revir. Här hade han Kolmärden 

 och Bråviken att färdas på, djupa skogstrakter och en omväxlande skärgärd 

 att svärma i, ett brokigt fågellif att studera. Från dessa är förskrifva sig 

 hans Shogsvetenskapliga och jaktzoologiska utflykler: åren 1886 — 1887 (Nyköping 



