66 SLTH M. KEMPK. 



senare afseendet utgör Tsitga Pattoniaua, hvilken i sin pelarform och 

 sin blågrä skrud ter sig både ståtlig och vacker. 



Af den förut nämnda, i Amerika utomordenthgt uppskattade Pscii- 

 dotsuga Douglasii. Douglasgranen, (fig. 3) har jag åtskilhga exemplar 

 — den gröna formen — hvilka trifvas utmärkt. 



Äfven många arter af släktet Abics, hvars klimatiska optimum i 

 allmänhet ligger inom en varmare breddgrad än Norrlands, ha väl för- 

 dragit klimatet härstädes. 



Bland de äldsta på platsen af de inplanterade främlingarna äro 

 några exemplar af Ahies pcctinata, den europeiska silfvergranen, hvilka 

 stått sig utmärkt. Ett par af dessa mäta nu 8 m. i höjd och 15 cm. 

 vid brösthöjd. 



Den efter finske botanikern VON Nordman uppkallade Abics Nord- 

 iiiaitnimia (fig. 4) är företrädd med tre exemplar, hvilka alla visat sig härdiga. 

 Ett af dem, som uppnätt mer än manshöjd, växer synnerligen frodigt. 

 Med sina mörka, breda, täta och glänsande barr företer denna gran en 

 .synnerligen vacker anblick. 



Abics amabilis täflar med den förutnämnda i utseende och härdighet. 



Abies nobilis (fig. 5) (hemmahörande i västra Nordamerika) trifves 

 utmärkt på Hemsön, hvilket framgår af de långa och kraftiga årsskotten. 



Abics concolor (fig. 11) är mera ömtålig, ty toppskotten visa sig käns- 

 liga för frost. Några exemplar ha dock redt sig förträffligt. 



Abies bracteata är intressant på grund af dess ringa geografiska ut- 

 bredning. Den förekommer endast på några få lokaler uppe i Lucia- 

 bergen i Kalifornien. Denna gran, som lär taga skönhetspriset bland 

 alla granar, torde knappast gå i Norrland. Jag har åtminstone hittills 

 ej lyckats i mina ansträngningar men fortsätter emellertid mina försök. 



Abies balsainca visar sig fullt härdig och är i sin ungdom vacker 

 med de stora, plommonliknande kottarna. Äldre blir den risig och 

 glesbarrig. 



Piceaarterna tåla i allmänhet klimatet utmärkt, men så höra de 

 flesta af dessa ock hemma i nordliga trakter, vare sig de nu komma 

 från öster eller väster. 



Picea polita är märklig för sma grofva och på samma gäng utomor- 

 dentligt hvassa och hårda barr. Den är allmänt planterad vid templen 

 i Japan. Jag har försökt med åtskilliga exemplar af denna art, hvilka 

 försök dock ej slagit väl ut. Då arten lär vara ganska härdig, anser 

 jag det möjligt att resultatet mindre beror på klimatiska förhållanden 

 än på att plantorna lidit under transporten. Nya försök äro gjorda. 



De tre sprucearterna, Picca nigra (Svart spruce), Picca nibra (Röd 

 spruce) och Picea alha (Hvit spruce) äro, som man kunnat vänta, alla 



