KÖRSOK MED l_'l LÄNDSKA BARRTRAU .\ HKMSÖN I ÅNGERMANLAND. 7 5 



iaxodium dis/ic/ttiiii. 



Biota oricnlatis. 



Gingko hiloha. 



Scquoia giganten . ni. fl. 



Metl denna sistnämnda hade jag i början en viss framgång. Ett 

 exemplar öfvervintrade ett par år och satte en sommar ett 15 cm. långt 

 toppskott. Följande år frös emellertid detta bort, och trädet för nu en 

 synnerligen eländig tillvaro. 



Sedan jag misslyckats på planteringsvägen har jag emellertid, där 

 frö kunnat anskaffas, återupptagit försöken med dessa arter på såddväg. 



Särskildt Gingkon anser jag icke omöjligt att man kan få att gå 

 här. Den lär finnas i Viborg i Finland (se Tidning för trädgårdsod- 

 lare XX, 52). 



Den fråga, som osökt inställer sig vid dylika inplanteringsförsök, 

 är huruvida dessa kunna bli af någon praktisk betydelse för vårt land. 



Vid bedömandet af denna fråga spelar ju, utom härdigheten, en 

 rad af olika och viktiga faktorer in, såsom växtkraft, virkesbeskafTenhet 

 och däraf följande värde, fortplantningsförmåga m. m. 



Hvad först växtkraften beträffar, så är det ju obestridligt, att en 

 del utländska arter i sitt hemland stå långt framför de svenska barrträ- 

 den. Jag har ofvan anfört ett exempel på Douglasgranens snabba till- 

 växt. Men dylika resultat ha ernåtts under synnerligen g}'nnsamma 

 förhållanden. En känd sak är, att särskildt den luftfuktighet och ne- 

 derbörd, som i så hög grad utmärker Douglasgranens hemland, västra 

 Nordamerikas kustland, är ägnadt att befrämja en kraftig växtlighet. 

 Hvilken betydelse dessa faktorer ha framgår bäst däraf, att Douglas- 

 granen i de inre, torrare delarna af landet — den Douglasgran, som 

 förekommer där, anses utgöra en särskild art, kallad Pseudotsuga Doug- 

 lasii glaiica — växer vida långsammare och uppnår endast en höjd af 

 50 — 35 m. med en diameter vid brösthöjd af '/^ — 3/^ m. 



Tar man hänsyn till det hårda och jämförelsevis mindre fuktiga 

 svenska klimatet äfvensom till den svenska skogsmarkens troligen i stort 

 sedt kargare beskaffenhet, så torde de svenska barrträden ej stå efter 

 andra arter i växtkraft. Och flyttas dessa andra utländska hit, så är 

 det troligt, att äfven om de uthärda vårt klimat, deras tillväxt kommer 

 att betydligt minskas och kanske understiga våra inhemska träds. 



Af hvad jag hittills kunnat se är det icke något af de främmande 

 barrträden, som kan uppvisa kraftigare växt än man rätt ofta får iakt- 

 taga på vår inhemska tall och gran. Möjligen utgöra mina Douglas- 

 granar, Pseudotsuga Douglasii, härutinnan ett undantag. De försök med 

 detta träd, som gjorts i Tyskland och äfven i Danmark, ha slagit syn- 



