Fig. I. Skogsvårdsstyrelsens i Kopparbergs län fröklängningsanstalt vid Mora. 



Fröklängning och fröklängningsanstalter. 



Af WlLHEr.M DVKF.CK. 



Sedan uråldriga tider hafva de svenska skogarna fortplantat sig 

 själfva, generation efter generation, det ena beståndet har efterträdt det 

 andra under ständig kamp emellan individerna. 



Den naturliga föryngringen går dock långsamt. Tall och gran 

 blomma endast vissa år, tallen hvart 4 — io:de, granen hvart 3 — 5:te, 

 oftare i landets sydliga än i dess nordliga delar. En stor procent af 

 de massor af frön, som naturen utsår, går till spillo. Olämplig grobädd 

 eller olämplig väderlek hindra frönas utveckling, svampar, insekter, fåglar 

 förstöra många groende plantor. Den naturliga föryngringen är säker, 

 men tar tid, sådan vinnes genom kultur, d. v. s. sådd eller plantering. 



Idén att genom sådd och plantering skaffa skog i den afverkade 

 skogens ställe arbetade sig fram ganska sakta under 1800-talets sista hälft. 

 Södra och mellersta Sverige gick af naturliga skäl först i denna utveck- 

 ling, i Norrland har denna tanke fått fast mark först i allra senaste tider. 



I och med att den nya skogslagen år 1905 trädde i kraft öfver 

 hela Sverige utom Norr- och Västerbottens län, Särna socken i Dalarna 

 och Gottland, i och med att skogsvårdsstyrelserna började sin verksamhet 

 i landets olika delar, kan man säga, att skogsodlingen börjat taga verklig 

 fart i vårt land. Detta visade sig bl. a. däri att priset på skogsfrö började 

 stiga från normalt 8 — 10 kr. för tall och 2 — 3 kr. för gran år 1906 till 

 16 — 20 kr. för tall och kr. 5 — 6,50 för gran år 191 1. 



År 1908 fanns ej inhemskt skogsfrö att köpa i vårt land, annat än 

 i enstaka smärre partier. Alla gamla frölager voro utsålda, och från 

 detta år torde man i allmänhet kunna räkna på att till skogskulturerna 

 få bättre skogsfrö, om ock dyrare än sä länge. 



