FROKLANGNING OCH FROKLANGNINGSANSTALTEK. 83 



väggar rökgångar från ett särskildt eldrum. Antingen hade man två 

 klängrum, åtskilda af en dylik vägg eller ock ett enda. Eldningen 

 sköttes från en utanför klängrummet befintlig eldstad, hvarifrån röken 

 fördes genom väggen eller väggarna. Exempel på dylika fröklängnings- 

 stugor äro de vid Katrineholm, Gärdsjö m. fl. 



Mot detta system kan anmärkas, att man hade svårt att jämnt för- 

 dela värmen inom klängkammaren eller klängkamrarna, i det de kött- 

 lafvar, som lågo närmast den varma väggen klängde fortare än de öfriga, 

 vidare utklängdes kotten fortare i de lafvar, som lägo vid taket än i de 

 vid golfvet. Fördelen åter med varmväggssystemet är den, att sedan 

 varmväggen en gång blifvit uppeldad, den i likhet med en kakelugn 

 behäller värmen, sedan spjället blifvit skjutet. Natteldniiig är onödig, 

 något som spelar stor roll vid en fabriks utnyttjande på mest eko- 

 nomiska sätt. 



För att söka fördela värmen bättre i klängrummen inrättades frö- 

 klängningsanstalter, där den nödiga värmen erhölls genom att i kam- 

 flänsrör leda ånga till klängrummen frän en ångpanna som uppeldades 

 i särskilda ångpannerum. Genom att lägga rören under lafvarna åstad- 

 kom man en mera jämn temperatur såväl vid golf som tak och gjorde 

 det möjligt att hålla denna temperatur möjligast likformig i hela kläng- 

 rummet. Ångpannan sattes ibland i förening med en ångmaskin för 

 frörensningsmaskinernas drift. (Exempel Fröklängningsanstalterna i Kö- 

 ping och vid Finnerödja m. fl.) 



Med uppvärmning medelst högtryckspanna följde eldning under hela 

 dygnet, hvarjämte den utklängda kotten som användes till bränslet för- 

 brann så hastigt, att den ofta måste blandas med stenkolsslagg eller 

 stybb. Då brist på klängd kött var för handen måste man använda 

 stenkol eller ved eller med andra ord inköpt bränsle. 



För att bibehålla den fördel vid värmens fördelning, som tillförseln 

 medelst kamflänsrör medförde, men ändock kunna afvara natteldning, 

 som alltid medförde fördyrad driftkostnad, byggdes fröklängningsanstalter, 

 som uppvärmdes af i rörledningar cirkulerande varmvatten, upphettadt 

 i lägtryckspanna. Detta var oafvisligen en förmån, men medförde den 

 olägenheten, att som bränsle måste användas kox eller stenkol, i stället 

 för den utklängda kotten. Att inköpa bränsle, då sådant i öfverflöd 

 fanns i den klängda kotten, måste dock af flera orsaker anses otillfreds- 

 ställande. 



Ett försök att åstadkomma jämn temperatur i klängrummet har 

 äfven gjorts exempelvis vid Statens fröklängningsanstalt i Bispgården 

 genom att anordna en varmluftskammare under det egentliga kläng- 

 rummet och därigenom förmedla värmen till kottlaf\arna i det ofvanför 



