I 24 KRAN SKOGSVARDSSTYRELSERNA. 



åstadkomma någon planmässighet vid den enskildes skogshushållning i all- 

 mänhet finner utskottet visserligen vara i viss män önskvärda men likväl, för 

 så vidt dylika åtgärder skulle gälla all skogsmark, för närvarande omöjliga 

 att åstadkomma bl. a. på grund däraf, att den skogligt ntbildnde personal, som 

 för sådant ändamål vore erforderlig, för närvarande ej slår till huds och ej 

 heller torde kunna uppbringas under den närmaste tiden. 



Enbart dessa skäl finner utskottet tillräckliga för att aflägsna tanken pä 

 en lagstiftning om införande af rationell skogshushålhiing å enskildas skogar i all- 

 mänhet. Frågan om och i hvad mån särskild lagstiftning i denna riktning 

 borde göras för vissa skogsägares marker eller inom vissa områden, ser sig 

 utskottet icke kunna yttra sig om på grundval af de uppgifter om behofvet 

 i detta hänseende, som för närvarande föreligga. 



Eli iitbvggnad pä vår nuvarande skogslags grund af bestämmelser till skydd 

 för växtkraflig ungskog är enligt utskottets mening eftersträfvansvärd på grund af 

 den omfattning, hvaruti rofhuggningar i ungskog förekomma. De skäl mot 

 införandet af sådana lagbestämmelser, som hittills framkommit, hafva icke, 

 äfven om de böra tillerkännas en viss betydelse, kunnat öfvertyga utskottet 

 om, att det skulle vara omöjligt att åvägabringa ett tillägg till nu gällande 

 lag af nämnda innehåll. 



Därest man såsom ett oeftergifligt villkor för en skogsvårdslagstiftning 

 uppställer, att lagte.xten skall innefatta för en hvar fullt påtagliga detaljerade 

 uppgifter om gränserna för lagens räckvidd, blir enligt utskottets mening all 

 effektiv skogsvärdslagstiftning omöjlig att åstadkomma. S. k. dimensionslagar 

 och de lagar, som afse allmänt utsyningstvång, uppfylla nämnda villkor, men 

 af skäl, som här icke behöfva återgifvas, ligga skogslagar af nämnda slag 

 utom området för nuvarande sträfvanden att erhålla en bättre skogslag för 

 hela eller större delen af landet. 



En verksam skogsvårdslags bestämmelser måste därför ovillkorligen 

 suppleras af ett godt praktiskt omdöme såväl hos den skogsvärdspersonal, 

 som har lagens tillämpning närmast om hand, som hos skogsägarna själfva. 

 En skogslags bestämmelser böra därför uppbäras och stödjas af en allmän 

 rättsuppfattning bland skogsägarna. I detta afseende fylla gifvetvis sträf- 

 vandena efter skydd för ungskog måttet, enär rofhuggningar af ungskog 

 bland skogsägarna i allmänhet uppfattas såsom vanhäfd. 



Att icke desto mindre en ungskogslag är behöflig, beror ju förnämligast 

 därpå, att förekommande ungskogssköflingar i allmänhet icke utföras af den 

 vanliga hemmansägaren utan merendels af de affärsmän, hvilkas aftärsrörelse 

 hvilar på den vinst, som ofta är förenad med inköp af skogshemman och 

 skyndsam försäljning af hemmanen, sedan skogen realiserats. 



I hvilken grad eventuella bestämmelser om skydd för ungskog böra 

 göras gemensamma för hela landet, ser sig utskottet ej heller på frågans nu- 

 varande läge kunna uttala någon bestämd uppfattning om. Skogsförhållandena 

 växla visserligen jämförelsevis mycket icke blott inom olika större delar af 

 landet utan mången gång äfven inom ett så litet område som ett län, men 

 dessa växlingar torde i regel vara af i stort sedt samma art, hvilket förhål- 

 lande synes antyda möjligheten af åtminstone i viss grad gemensamma be- 

 stämmelser för hela eller större delen af landet. Då behofvet af lagstiftning 

 i förevarande hänseende på olika håll måhända är något olika, och då detta 

 behof synes böra påverka lagens innebörd, ser sig utskottet, därest någon 



