MEDDELANDEN FRÄN STATENS SKOGSFORSOKSANSTALT. 



Om snöbrotten i norra Sverige vintern 

 iQio— 1911. 



Af Henrik. Hesselman. 



Skogsskötseln i mellersta Europas bergstrakter möter mångenstädes 

 en af sina värsta fiender i de stora snömassor, som om vintrarna fastna 

 på träden, och som genom sin tyngd kunna nedbryta och förstöra icke 

 blott enstaka träd utan ock större eller mindre delar af bestånden. 

 De största svårigheterna möta skogsmannen på höjder mellan 300 ä 

 400 till 700 ä 800 m. ö. h., medan å ena sidan låglandet, ä andra 

 sidan mera högt belägna skogar äro mindre utsatta för dessa kalamiteter. 

 Skogsskötselns teknik går i bergstrakterna mångenstädes ut på att 

 söka uppdraga sådana bestånd, som så vidt möjligt äro motstånds- 

 kraftiga mot snöbrott. 



Vårt lands skogar däremot äro på det hela taget föga utsatta för 

 dylika skador. Visserligen förekommer det väl hvarje vinter, att träd 

 här och där i våra vidsträckta skogar afbrytas af snön, men mera 

 allvarliga och i beståndsvården ingripande snöbrott äro jämförelsevis säll- 

 synta, ehuru ingalunda okända (se O. Gädda 1908). I domänstyrelsens 

 berättelser rörande skogsväsendet förekomma då och då meddelanden 

 om snöbrott, men några af större omfattning omnämnas ej, och snö- 

 brotten spela i jämförelse med stormskador och skogseldar en mycket 

 underordnad roll. Här och där kunna de väl rent lokalt få en viss be- 

 tydelse. Ett intressant exempel härpå omnämner E. LUNDBERG (1909) 

 från Högestad-Baldringe fideikommissegendom i södra Skåne. Gran- 

 skogen i en djupt nerskuren dalgäng är där delvis förstörd eller trä- 

 den äro missbildade därigenom, att snön, som nästan årligen hopas i 

 stora massor i dalgången, nedböjt granarna eller afbrutit deras grenar 

 och stammar. 



Det beror förnämligast pä klimatet, att skogarna i vårt land, trots 

 de snörika vintrarna, äro mindre utsatta för snöbrott än skogarna i mel- 



.Wv»J7vi,,l'.,/,..v/,/«t.,v,,i tiiisk-rifl, Allm. ,i,!en, iqi2. I 1 



