150 HENRIK HF.SSKI.MAX. 



Qäfle-Dala distrikt: Stora delar af detta distrikt ha lidit mycket svårt 

 af snöbrott. Det största och värst hemsökta området omfattar norra och 

 nord\ästra Hälsingland [svårt skadade äro skogarna i Hassela, Bergsjö (norra 

 delen), Bjuråkers, Norrbo, Ljusdals, Ramsjö, Arbrå, Färila och Los socknar, i norra 

 delarna af Voxna och Ofvanåkers socknar samt vidare, ehuru till synes något 

 mindre i Rogsta, Ilsbo, Harmånger, Jättendal och Gnarp], samt i nordligaste de- 

 len af mellersta Dalarna (Hamra kapellag, norra delen af Orsa, Mora, Våmhus 

 och Älfdalens socknar). Andra områden, som svårt skadats af snöbrott, äro 

 vissa delar af Alfdalens socken, Lima kyrkoherdeboställes utskog i Lima 

 socken samt skogar inom Svärdsjö socken och Svartnäs kapellag. Snöbrott 

 förekomma dessutom inom största delen af det öfriga distriktet, ehuru 

 skadorna äro mindre betydande. I kustområdet samt i de lägre delarna af 

 södra Dalarna synas snöbrott knappast förekomma; inom Klotens kronopark 

 förekomma snöbrott ej mer än under vanliga år. I Transtrands socken sträcka 

 sig snöbrotten ända upp 1 fjällen. I Orsa och Hamra kapellag, Mora, 

 Våmhus och Älfdalen är det hufvudsakligen gran, som skadats af snöbrott, 

 i norra och nordvästra Hälsingland ha skadorna träffat såväl tall som gran, 

 i södra och öfre Dalarna mest tall. 



På grund af livad som ofvan meddelats, kan snöbrottens utbredning 

 i norra Sverige karaktäriseras på följande sätt. 



Från Dalarna i söder till öfre delen af Arvidsjaurs socken (Vargiså 

 revir) i Pite lappmark i norr ha snöbrott förekommit i ovanligt stor 

 omfattning under vintern 19 10 — igii. Områdena närmast fjällen och 

 närmast kusten ha dock knappast varit mera utsatta för snöbrott, än 

 hvad som vanligen är fallet. Undantag härifrån göra emellertid å ena 

 sidan öfre Dalarnas fjälltrakter, å andra sidan södra delen af Västernorr- 

 lands kustområde. Inom hela området hålla sig skadorna i regel till 

 höjdlägen 200 — 600 m. ö. h., dalgångarna äro i allmänhet skonade, 

 likaså mera jämna marker. Undantag härifrån bildar kustområdet i 

 södra delen af Västernorrlands län, där bestånd nära hafvet blifvit illa 

 åtgångna. Skadornas omfattning växlar helt naturligt starkt från plats 

 till plats, då snöbrotten bero såväl af höjdläget och expositionen som af 

 skogens behandling och öfriga beskaffenhet. Inom vissa ganska stora 

 och till synes sammanhängande områden ha skadorna fått en större om- 

 fattning, än hvad som är fallet i området i dess helhet. De mera härjade 

 områdena utmärka sig däraf, att icke blott enstaka träd äro afbrutna 

 och förstörda af snön, utan ock att här och där hela bestånd äro spo- 

 lierade, så att man måste ingripa med afverkningar för att rädda, hvad 

 som räddas kan. På flera ställen inom dessa områden ha ganska stora, 

 vackra bestånd blifvit helt och hållet kullvräkta. Några mindre och tvenne 

 större, på detta sätt mera svårt hemsökta områden äro utmärkta på den 

 medföljande kartan (fig. i). Det ena af de större börjar i södra Lappland och 

 sträcker sig ned i norra delen af Ångermanland och in öfver sydvästra delen 



