OM SNÖBROTTEN I NORRA SVKRIGK VINTKKN iglO — IQII. l'''9 



medföra en fuktighet, i viss mån beroende af vindens temperatur. Den 

 pä granarna anhopade snön är kallare än den omgifvande luften, eme- 

 dan snön långsamt uppvärmes och dessutom genom stark utstrålning 

 förlorar värme. Under sådana förhållanden bör en kondensation af 

 vattenånga äga rum i snön, en kondensation, som kan bli ganska be- 

 tydande, om vindarna medföra en fuktighet, öfverstigande vattenångans 

 maximaltryck vid o°. Belastningen ökas härigenom, och den ökade be- 

 lastningen kan lätt nog förorsaka ett brott, i synnerhet som det alltid 

 dröjer, innan det frusna virket tinar upp. Af många iakttagare fram- 

 hälles, att de flesta snöbrotten inträffat vid töväder. Då belastningen 

 ej kan bli större, därför att snön börjar smälta, är det väl sannolikt, 

 att dessa observationer bäst förklaras genom en dylik kondensation af 

 vattenånga i den kalla snön. 



De svåra snöbrotten under vintern 1910 — 191 1 ha sålunda föror- 

 sakats af för norra Sverige alldeles ovanligt starka snöfall, till dels vid 

 hög temperatur. Den för skogen ödesdigra månaden november med- 

 förde på de flesta ställen i Norrland ymnigare snönederbörd, än någon 

 föregående november, och sällan torde på en månad ha fallit så mycket 

 snö som då, om man nämligen betraktar Norrland i dess helhet. Man 

 kan ju därför hoppas, att hvad som förut ej händt i mannaminne äfven 

 i framtiden måtte bli en sällsynt företeelse. Af intresse är emellertid 

 att se, hur på olika sätt skötta bestånd motstått snöbrotten under vin- 

 tern 1 9 10 — 191 1, ty som bekant anses ganska allmänt bland skogsmän, 

 att en god skogsvärd skall kunna härda bestånden mot dylika skador. 

 En bland frågorna i det utsända cirkuläret berörde också det inflytande, 

 som beståndsbehandlingen haft på snöbrotten. En liten redogörelse för 

 svaren må afsluta detta meddelande. 



Om beståndsvårdens inflytande på snöbrotten. 



En bearbetning af de i detta afseende insända svaren erbjuder be- 

 tydande svårigheter. Det visar sig nämligen, att olika iakttagare kom- 

 mit till mycket olika uppfattning angående beståndsvårdens inverkan på 

 snöbrottens omfattning. Endast i ett afseende förefinnes full enighet, 

 nämligen att ingen beståndsform undgått skador, och att ingen -slags 

 behandling förmått att helt och hållet rädda bestånden från snöbrott. 

 Det största antalet iakttagare är visserligen af den uppfattningen, att 

 de ogallrade bestånden varit mer utsatta för snöbrott än de gallrade, 

 och att de slutna bestånden värre hemsökts än de glesa, men många 

 erfarna och ansedda skogsmän anföra som sin åsikt, att de glesa be- 

 stånden skadats mera än de tätt slutna, och några äro af den meningen, 



