l8o KARL FRtDENBERG. 



mera öfvertygande svar skulle erhållas genom att under en längre tid 

 behandla ett par större liknande skogskomplex, som med hänsyn till 

 både storlek och beskaffenhet äga närmelsevis normalt virkesförråd. Afven 

 om en dylik undersökning icke nödvändigt skulle behöfva pågå en hel om- 

 loppstid, erfordras dock för erhållande af ett tillförlitligt resultat en lång 

 tid. Man måste därför söka att ändock bilda sig en öfvertygelse i frågan. 



Afven de mera försiktiga torde vilja medgifva, att man bör kunna 

 erhålla 3 proc. direkt nettoafkastning på skogens realisationsvärde, om 

 skogen i stället för att realiseras underkastas en fullt rationell och affärs- 

 mässig skötsel, hvarvid största möjliga nettobehållning städse eftersträf- 

 vas. — Somliga hålla före, att man genom införande af rationell och 

 fullt målmedveten skötsel af en skog, som förut i större eller mindre 

 grad vanskötts, bör kunna — oafsedt dyrhetstillväxten — höja denna 

 ränta, afven om virkesförrådet bibehålles vid sin storlek. Detta är sant, 

 om man håller fast vid det ursprungliga realisationsvärdet. Med in- 

 förande af verklig och effektiv beståndsvård och med en skogsskötsel i 

 öfrigt, som går ut på att i hvarje åldersklass producera värdefullaste 

 dimensioner och kvaliteter, höjes nämligen realisationsvärdet, äfven om 

 virkesförrådets storlek bibehålles. Afkastningen från virkesförrådet, sedan 

 dess realisationsvärde blifvit på detta sätt höjdt, utgör gifvetvis en högre 

 procent å virkesförrådets ursprungliga realisationsvärde än den ursprung- 

 Hga afkastningen därå. Detta blir däremot ganska visst icke förhållan- 

 det, då man jämför den ursprungliga afkastningen och det ursprungliga 

 förrådets värde med den höjda afkastningen och det värdefullare för- 

 rådet. Detta förbises emellertid ofta. — De mera optimistiska anse, 

 att man med en energisk skogsskötsel bör kunna erhålla större direkt 

 afkastning å realisationsvärdet än 3 proc, och de finnas, som hålla före, 

 att denna bör kunna uppdrifvas ända till 5 proc. å samma värde. 



För en undersökning huruvida ekonomisk skogshushållning är möj- 

 lig, torde man sålunda kunna utgå ifrån det antagandet, att 3 proc. 

 nettoafkastning å realisationsvärdet bör kunna erhållas, om skogshus- 

 hållningens teknik fullt utnyttjas och det hela i öfrigt skötes affärsmäs- 

 sigt. Härför fordras emellertid, att virkesförrådet till storlek och be- 

 skaffenhet någorlunda närmar sig det normala.' Under öfvergångstiden 

 får man nöja sig med att i medeltal för denna tid kunna uttaga 3 proc. 

 å realisationsvärdet. Ar förrådet mindre än det normala, måste man 

 i regeln till att börja med nöja sig med att uttaga mindre än 3 proc. 



^ Med normall virkesfurräd förstas det högsta \'irkesförråd, som med hänsyn till den 

 antagna omloppstiden och en jämn fördelning af åldersklasserna kan uppbringas. I den nor- 

 mala skogen upptar sålunda hvarje åldersklass från den läriga plantan till trädet af om- 

 loppstidens ålder samma areal. 



