l86 KARL FREDENBERG. 



på grund af nedsatta virkesförräd icke omedelbart kunnat lämna ränta 

 på köpeskillingen och som därför kanske än mera uthuggits etc. — 

 Hade emellertid afverkningarna skett under verkligt sakkunnig ledning, 

 så att beståndsvårdens fordringar kunnat i möjligaste mån uppfyllas, så 

 skulle visserligen realisationsvärdet varit icke obetydligt större än om 

 detta, såsom oftast, icke skett. Men ingen lärer dock vilja tro, att detta 

 skulle hafva förhindrat vederbörande ägare att öfverafverka skogen för 

 erhållande af behöfligt kapital. Tvärtom kan antagas, att det i följd 

 af en rationell beståndsvård befintliga större virkesförrådet skulle gif- 

 vit anledning till fortsatt öfverafverkning för lösgörande af ytterligare 

 behöfligt kapital. Att egendomen sedan icke kunnat omedelbart lämna 

 ränta på realisationsvärdet är, såsom förut sagts, uppenbart. Om dä 

 ägaren icke kunnat eller icke velat undvara omedelbar ränta å egen- 

 domens realisationsvärde, har försäljning eller styckvis realisation af 

 egendomen varit den oundvikliga följden. 



Om alltså all den afkastning, som tagits ur skogen, blifvit behö- 

 rigen bokförd, skulle säkerligen — åtminstone där skogshushållningens 

 kraf icke blifvit allt för mycket eftersatta — ingalunda dålig ränta hafva 

 erhållits å det med dyrhetstillväxten efter hand stegrade realisations- 

 värdet, hvilken dyrhetstillväxt dock iföljd af andra förhållanden än virkes- 

 prisens absoluta stegring (förbättrade kommunikationer etc.) oftast varit 

 större och icke sällan betydligt större än z proc. — Och där öfverafverk- 

 ning ägt rum skulle den iföljd däraf under denna tid öfverskjutande ränte- 

 inkomsten nog räckt att täcka den minskning i räntan, som genom den 

 därefter framtvingade nedsättningen af afverkningsbeloppet blifvit en följd. 



Med det sagda har jag velat framhålla: 



i:o) att det icke är möjligt att utan mycket vidlyftiga och tids- 

 ödande undersökningar kunna visa, huru stor ränta ett skogskapital kan 

 gifva, d. v. s. huru stor medelränta bör med fullt rationell skogsskötsel 

 kunna beräknas å ett skogskapitals efter hand växande realisationsvärde; 



2:0) att man dock kan anse, att denna ränta bör kunna uppbringas 

 till 3 proc; 



3:0) att man bör kunna räkna med en dyrhetstillväxt af 2 proc, 

 hvarigenom 3 proc. erhålles å det med 2 proc. växande realisations- 

 värdet; 



4:0) att alltså 5 proc. i själfva verket erhållas, ehuru däraf 2 proc. 

 måste läggas till kapitalet och sålunda endast 3 proc. å det på detta 

 vis växande kapitalet kunna årligen uttagas; 



5:0) att detta likväl gäller endast under förutsättning, att virkes- 

 förrådet närmar sig normal storlek och beskaffenhet och att, förr än detta 

 stadium inträdt, sagda ränta endast i form af medelränta kan uttagas; 



