SKOGSVARDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I912, ALLMÄNNA DELEN, H. 4. 



De ekonomiska principerna återigen. 



Af Ernst Andersson. 



I decemberhäftet för år 19 ii har jägmästare C. v. Schönberg fått in- 

 förda några »reflexioner» med anledning af mitt föredrag vid Skogsvårds- 

 föreningens årsmöte den 2 3 mars 1 9 1 i . 



På grund af bristande utrymme har jag måst låta herr v. Schönbergs 

 välmenta inlägg vara obesvaradt väl länge. Dä nu frågan i år äter varit 

 under diskussion i sammanhang med framläggandet af Norrlandskommitténs 

 betänkande vid Föreningens årsmöte den 1 9 mars, kan jag fatta mig kort, i 

 tanke att herr v. Schönberg genom denna diskussion, som var ganska grund- 

 lig, bör hafva fått klarhet rörande markräntelärans grunder, syften och kon- 

 sekvenser, hvilkas fördärflighet han numera måste inse sig hafva öfverskattat, 

 äfven om herr v. S. fortfarande utan tvekan ställer sig pä deras sida, som 

 yrka på högsta möjliga penningafkastning utan hänsyn till räntan. 



Herr v. S. utgår ifrån, att jag förordar korta omloppstider och inriktar 

 i enlighet härmed sin kritik pä konsekvenserna af myckel korta omloppstider, 

 som han med exempel bevisar icke kunna göra skogshushållningen bärig. 

 Nu är förhällandet att jag visserligen påyrkat kortare omloppstider än de, 

 som leda till högsta möjliga afkastning utan hänsyn till räntan, men icke så 

 korta, att de blifva förlustbringande. Jag har yrkat på omloppstider af just 

 sådan längd, att skogshushållningen blifver bärig utan att fastslå någon viss 

 ålder för skogens afverkning, hvilket icke låter sig göra annat än för hvarje 

 särskildt fall. 



Dä herr von S. alltså visar att en viss mycket kort omloppstid icke är 

 bärig, visar han därmed endast, att jag icke önskar en så kort omloppstid. 



Herr v. S. synes icke hafva tagit notis om, hvad ja^ föreslagit, utan 

 snarare om hvad mina motståndare säga. Jag har vid flera tillfällen visat 

 att afverkningsåldern för 5 % räntabilitet icke gärna kan understiga 60 år, 

 men jag framhåller också, att det endast är i undantagsfall en så låg om- 

 loppstid kan ifrågakomma, medan under normala förhållanden slutafverknings- 

 äldern måste blifva betydligt högre, ofta långt ötver 100 år. 



Herr von S:s missuppfattning rörande min ställning till omloppstidens 

 längd härrör med största sannolikhet från diskussionen 1909 om denna fråga, 

 då en af mina motståndare, citerande ett at mig gjordt uttalande angående 

 omloppstidens längd (vid ett föredrag i Vermländska Kergsniannaföreningen 

 1907), afkli]iper citatet vid den punkt, där jag påvisar det inflytande, som 

 gallringen har pä värdetilhäxtprocenten, och därmed på slutaf\'erknings- 

 åldern. Af min redogörelse för tillväxtens gång i de olika åldersklasserna i 

 pgallrad skog drager denne motståndare tvärtemot min fortsatta argumentering 

 den slutsats, att jag utan gallring skulle vilja slutafverka skogen dä han icke 

 längre lämnar 5 %. Om nu denne talare härmed l)e\'isat, att han icke för- 



