DE EKONOMISKA I'K1NI 11'ERNA ÅTERIGEN. I9I 



Står gallringens inflytande pä värdetillväxten, hade väl icke herr von S. behöft 

 träda i hans fortspår. 



Herr v. S:s kritik träftar emellertid icke mig. I )ärför bli tver mitt svaro- 

 mål icke långt. 



Jag tycker mig finna att herr v. S. ej är fullt klar i sin uppfattning af 

 (len skillnad som han påstår förefinnas mellan den ägare, som låtit uppdraga 

 ett skogsbestånd och den ägare som köpt ett skogsbestånd. 



Den förre vill hafva igen kulturkostnaden, markräntan, förvaltningskost- 

 nad, onera m. m. allt med ränta på ränta säger herr von S. 



I )etta menar således herr von S. att han skall få i form af skogsbe- 

 ståndets värde vid afverkningen, hvilket väl dä måste motsvara dessa kost- 

 nader med kumulerade räntor. 



Skogsköparen däremot vill något annat», han vill hafva ränta på inköps- 

 summan, d. v. s. på den kostnad han nedlagt på att komma i besittning af 

 beståndens värde. Icke annat '■M\\Zi^VM\ {öx's'å. är detla ungefär samma sak. Herr 

 v. S. förbiser att beståndets värde just är åstadkommet genom de kostnader och 

 räntor han påstår att skogsegaren vill ha igen. Då han i sammanhang här- 

 med vill göra gällande att det är bättre att fä 14 än 10 kronor i genom- 

 snittsafkastning (utan hänsyn till räntan), så glömmer han att, om hans skogs- 

 förvaltare lämnar 14 kronors genomsnittsaf kastning, ägaren kanske endast får 

 3 % i)å sina penningar, men att han med 10 kr. kanske betalar alla om- 

 kostnader med 5 % ränta. Detta hoppades jag tillräckligt tydligt haf\'a 

 uttryckt för att herr \on S:s invändningar skulle kunnat äga mera af realitet 

 att bjuda pä. 



Vid undersökning af huru en affär ställer sig, vinner man för öfrigt 

 ingen klarhet genom att som herr v. S. gä omkring och beklaga sig öfver 

 en uppoftVing här och än glädja sig öfver en fördel där. Det är nödvändigt 

 att uppställa och summera alla debetposter och jämföra debetsumman med 

 summan af kredit])oster. 



Skillnaden uttrycker den öfverskjutande fördelen eller förlusten. Det är 

 sä jag vill gå tillväga. Enligt föregående argumentering bör ett bestånd 

 emellertid genom sin tillväxt lämna ränta på sitt eget och på markens värde. 



Jag bokför således beståndets nuvarande värde och påför ärligen räntor 

 01 h omkostnader för dess skötsel, skatter etc. samt krediterar uttagen af- 

 verkning. Vid kontots afslutande om 10 är värderas beståndet på nytt. I)ä\arande 

 värde töres i kredit. 



Sädana beräkningar och åtgärder, som tillåta mig att efter dessa — 

 utan alla detaljer — angifna synpunkter, draga den största fördel af 

 skogshushållningen är det, som jag anser böra vara bestämmande för hushäll- 

 ningsätgärderna. Riktpunkten är största möjliga nettoproduktion af marken, 

 sedan skälig ränta ä beståndens nettf)värde gäldats. Till undvikande af 

 ytterligare missförstånd i afseende å detaljer, måste jag framhålla, att det 

 gifvetvis är beståndets värdetillväxt, d. v. s. skillnaden i värde vid början och 

 slutet af en viss period, som är utslagsgifvande. Alla inverkande faktorer så- 

 väl positiva som negativa böra naturligtvis medräknas, och klargöras. Sådana 

 taktorer kunna tänkas vara, prisstegring å virke, prisfall, kvalitéförsämring 

 genom torka, röta, sprickor etc. Summariskt böra alla dessa ingå i värde- 

 tillväxten, således icke nödvändigtvis endast kvalitets- och kvantitetstillväxt». 

 I 'å våra åtgärder och beräkningar alltså äro inriktade jiä upjinäendet af den 



