NOTISER. 205 



ilantag — hvar som helst |);i banan verkställa inlastningen pä »tåget» utan 

 att därigenom försena detta i dess framkomst. iVflastningsstationer fä däremot 

 ii[)psökas pä af naturen gynnade platser, och här måste i regel märkena, »adres- 

 serna», på hvarje stycke flottgods i hela trafikmassan genomses, för att det 

 till aflastning afsedda godset må kunna särskiljas frän allt det öfriga. Skilj- 

 ningsanordningar, buntningsverk och uppfordringsverk tjänstgöra härvid. 



Hur inrättas nu flottleden med dess egendomliga kombination af linje 

 och rullande materiel? 



För linjens inrättande ujiprensas i vattendraget befintliga hinder för flott- 

 godsets framkomst, klii)])or och stenar sprängas, ris och vindfällen undanskaf- 

 fas. Där vattendraget — bäcken, än eller älfven — gör sä skarpa krökar, att icke 

 det längsta flottgodset kan framflyta utan att fastna vid stränderna, afrundas 

 den konvexa delen af krökningen, eller genomskäres den medelst schaktning 

 till en krökningsradie sådan, att det längsta flottgodset, .som skall utflottas, må 

 med tillägg af nödigt spelrum kunna som en den inre krökningen tangerande 

 körda fä plats i leden vid detta ställe. Samma syn pä saken tages äfven 

 vid inrättandet af de här nedan omnämnda rännorna. Vi inse, att relativt 

 långt flottgods alltså gör större anspråk sä^•äl på ledens inrättande som på 

 skötseln af dess drift. Där krökningarna äro för skarpa, lutningarna för branta, 

 marken för dyrarbetad eller där särskild sparsamhet med vatten kräfves, in- 

 lägga vi i stället för nyssnämnda schaktningar de s. V. flottningsrännoriia, \\\'\\- 

 kas läge icke sammanfalla med den naturliga leden. 



I dessa sistnämnda schaktningar äfvensoni på många andra ställen måste 

 ofta stränderna förstärkas till skydd emot åverkan af vatten, is och flottgods, 

 och härtill anlitas strandskoningar, skyddskistor m. fl. anordningar. Dessa 

 tillgripas äfven där vid vissa ställen större vattendjup måste beredas än 

 det naturliga, och där därför vattensektionen måste ändras till mindre 

 bredd, för att sammantränga vattenmängden till större djup. Där åter flott- 

 godsmängden men ej vattenmassan måste sammanhållas eller virket ledas i 

 viss riktning eller del af vattendraget, inläggas bomledningar. 



Den rullande materielen, »flottvattnets, kan i lyckliga fall utgöras af 

 endast det naturligt framrinnande vattnet. Men oftast visar det sig, att den tid, 

 under hvilken detta vatten framrinner i för flottningen lämpliga mängder, är för 

 kort för att hinna utfrakta de i leden nedlagda virkesmassorna. Eller ock utbre- 

 der sig det naturliga värvattnet öfver så vida marker eller öfversvämmar sina 

 stränder på sådant sätt, att flottledens inrättande för detta vattenstånd blefve 

 alltför dyrbart, helst som denna värvattenhöjd endast påstår en mycket kort 

 tid. Detta fritt utlöpande värvatten lämnar alltså hastigt nog efter sig en 

 läng tidsperiod, under hvilken vattenmängden ej kan medföra tillräckligt Mit- 

 tendjup för flottningen. Vi måste då hafva magasinerat våra tillgångar pä 

 rullande materiel, vi måste inrätta dammbassänger, i hvilka vattnet kan in- 

 samlas för att i lämpliga mängder framsläppas — om vi än i regel icke 

 kunna tillvarataga hela den stora vårvattenmängden. För att åstadkomma 

 dessa bassänger anlägga vi dammar, hvilka gärna placeras i vattendragens 

 öfre lopp för att kunna Ijereda nytta sä långt som möjligt nedåt flottleden, 

 men vi anbringa äfven dammar i leden, bland annat för att samla och spara 

 drifvatten, som eljest skulle hafva bortrunnit utan att vara virkesförande, och 

 vi anlägga dem ibland med hänsyn till svårpasserliga, storsteniga, krokiga 

 delar i vattendraget, hvilka vi helt enkelt sätta under \atten. \'i anbringa 



