2 2 8 F. AMINOFK. 



Endast ett par iitindgade luckor iakttogos. Detta till mängas besvikenhet. 

 Ty det är just frågan, huru föryngringen i granskog ä den -»kritiska ratiden-» 

 — den rand afsedd för vidare föryngring, som uppstår vid luckans utvidg- 

 ning — ställer sig, som enligt vårt förmenande utgör ett af de viktigaste 

 momenten vid bedömandet af denna afverkningsmetod. 



Vid föryngringsluckorna uppstod snart en liflig diskussion mellan herrar 

 Wallmo, de Verdier, Arvid Nilsson och Ernst Andersson, hvarvid herr 

 Wallmo med vanlig slagfärdighet replikerade interpellanterna. I kapten de 

 Verdiers förmodan, att denna mark vore allt för produkti7< för inväntande af 

 den vid denna luckhuggning påtagligen synnerligen långsamt försiggående för- 

 yngringen låg med visshet ett uttryck för de flestas mening. 



Dä diskussionen allt för mycket tärt pä tiden, inställdes en tur upp till 

 Äsphöjden och styrde man i stället kosan till det mångomtalade Lanforsbeståii- 

 det. Detta är ett rent granbestånd af 60 — 80 års ålder å skarpa sluttningar 

 åt olika väderstreck. Läget är i allmänhet väl skyddadt, hvarför träden nått 

 betydande höjd, ända till 30 meter. 6 stycken i beståndet i olika lägen ut- 

 lagda profytor meddelas å föregående sida. 



Aren 1895 — igoi bladades detta bestånd stamvis. Vid igoi års ex- 

 kursion voro dessa afverkningar, som ofvan nämnts, föremål för enhällig 

 och synnerligen stark kritik. Denna förtätade sig slutligen till ett rykte, 

 att beståndet dukat under för insektshärjningar och stormar som följd af allt 

 för stark gallring. Enligt utsago af nu närvarande deltagare, som varit med 

 år 1901, skulle beståndet då efter vinterns gallring för de flesta tett sig som 

 allt för starkt gallradt och rent af söndertrasadt med tynande, gulnande kro- 

 nor. Nu mötte dessa samma deltagare ett väl slutet granbestånd af synner- 

 ligen kraftigt utseende, där man endast ville anmärka, att det ropade pä ny 

 gallring. Sådan skulle enligt öfverjägmästare Wallmo ock ha skett redan för 

 tre år sedan. Han hade dock med flit låtit anstå härmed för att de af del- 

 tagarna, som närvoro vid igoi års exkursion, skulle få tillfälle återse det orub- 

 badt. — Här måste öfverjägmästare Wallmos belackare lyfta ä hatten. 



Vid en kolbotten hölls en kortare rast, hvarefter vi åter fördjupade oss 

 i Lanforsbeståndets skugga och genomgingo dess olika delar. Profytorna de- 

 monstrerades, hvarvid man hade tillfälle konstatera expositionens och lägets 

 stora inflytande å beståndets utveckling. 



Vi måste dock till sist besluta oss för att lämna detta enastående vack- 

 ra bestånd och återvända till vägen, där skjutsar förde oss åter till sjön 

 Alkvettern. Så bestegos båtarna och ångades ned till Kiia/jpedsuddeii, där ett 

 långbord af oändlig längd var uppdukadt. 



Efter lunchen lämnade jägmästare T. Jonson på grefve Wachtmeisters 

 förslag en kortare exposé öfver tillvägagångssättet vid sin nyfunna taxerings- 

 metod. Denna mottogs med stort intresse och torde jägm. Jonson därefter 

 gjort goda affärer med sin kuberingstabell. 



Enligt programmet skulle exkursionen nu fortsättas genom en del gall- 

 rade och bladade bestånd. Det hade emellertid dragit långt ut pä tiden, 

 hvadan förslag framställdes att inhibera denna senare del af dagens (jrogram, 

 då väl enhvar redan fått sitt lystmäte tillfredsställdt. Efter en del omröst- 

 ningar, hvarvid de förståndigare slutligen segrade, beslöts gä ombord ä prå- 

 marna och återvända till Bofors. Vi anlände dit vid 7-tiden på aftonen, 

 togo våra vagnar i besittning och voro vid 1/., g-tiden i /uir/sknga, där supé 



