säkerligen mången beträffande dessa gruppvisa afverkningar i granskog för 

 själfföryngring, till hvilka man velat knyta vissa förväntningar. 



I de bästa lägena, där marken var mottaglig för själfsädd, hade ju vis- 

 serligen föryngring af gran i fullt tillräcklig mängd infunnit sig. Men pä det öf- 

 vervägande antalet luckor var föryngringen långt ifrån tillfredsställande. En 

 ej ringa del af luckan låg kal utan någon som helst återväxt och den åter- 

 växt, som uppkommit, var af brist på ljus stundom rent marbuskartad. Vid 

 luckans ytterligare utveckling komma naturligtvis dessa saktvä,\ande granplantor 

 att snart nog skjuta fart. Marbiiskstadiet bör dock ij tolereras, dels af direkt 

 ekonomiska skäl, dels därför atl del för all tid sätter en o<;v///isam prägel d trädel. 



Att en fullt försvarlig återväxt såväl af gran som tall genom dessa grupp- 

 visa afverkningar skall kunna ernås å så goda marker som Högsjö skogar 

 bjuda är icke tvifvel underkastadt. Men härtill fordras kraftiga markbered- 

 ningar å luckorna. Dylika synas förunderligt nog ännu ingenstädes kommit 

 till utförande. (Enligt öfverjägmästare Wallmo skola emellertid dylika snart 

 igångsättas.) Men äfven om markberedningar hand i hand med luckhugg- 

 ningar komma till utförande, är det dock visst, att denna afverkningsmetod 

 för vår gran är allt för tung och i otillbörlig grad tänjer ut på den tid, un- 

 der hvilken föryngring \\d intensi\ \ärd bör vara genomförd. 



I silfvergranskogar, rena och blandade med gran, i Schweiz, badensiska 



