286 AXEL LÖF. 



Hvad slutligen kostnadernas fördelning med hänsyn till Jiottgodscls 

 värde vidkommer torde af det föregående utan vidare vara klart, att 

 intet samband mellan flottgodsets värde och flottningssvärigheten kan 

 förefinnas annat än i vissa undantagsfall. Det mest exklusiva uttalandet 

 i denna riktning gjordes af en skogsman vid Östersundsmötet förliden 

 sommar. Denne ser saken uteslutande från skogsvårdarens synpunkt, full- 

 komligt fritt från alla ekonomiska och tekniska hänsyn. Ur anförandet 

 tager jag mig friheten citera: > Vi få då till början komma ihåg att alla 

 flottningsomkostnader drabba enbart skogsägarna inom det vattenområde 

 en flottled behärskar. Hvarje virkesköpare måste nämligen vid bestäm- 

 mande af köppriset afräkna alla kostnader, som drabba det inköpta virkes- 

 partiet, sålunda utom allt annat äfven flottnings-, amorterings- och ut- 

 sorteringskostnaderna. Då sålunda alla flottledsomkostnader endast angå 

 skogsägarna, och man vidare förutsätter — hvilket torde vara berättigadt 

 — att livarje hav skogsmark i genomsnitt producerar saiiiiiia antal hugg- 

 ningsbart virke af olika dimensioner, är det skogsägarna fullkomligt lik- 

 giltigt, Jmridedes flottledens omkostnader fördelas på de olika dimensionerna,^ 

 men det är nödvändigt att fördelningen sker så, att skogshushållningens 

 ändamål icke förfelas, d. v. s. så, att hvarje dimetision, som enligt en 

 god skogsvård bor uttagas, lämnar vinst, ty eljest kommer afverk?iingen 

 af dimensioner, h vilkas uttagande ej lönar sig, att förhindras till skada 

 för en god hushållning.-»^ Det är gifvet, att den, som förädlar en råvara, 

 måste vid dennas inköp afräkna alla för förädlingen uppkommande kost- 

 nader äfvensom en viss förädlingsvinst. Hvad som återstår sedan sum- 

 man af dessa omkostnader frändragits de förädlade varornas försäljnings- 

 värde är alltså råvarans värde. Uppgå förädlingskostnaderna till samma 

 belopp som försäljningsvärdet, är råvaran värdelös, och den ekonomiska 

 gränsen för rävarans tillgodogörande är uppnådd. Öfverskrides denna 

 gräns, uppstår förlust, och råvaran får ett negativt värde. Tillämpa vi 

 detta på skogshandteringen se vi, att om dimensioner, »hvilkas uttagande 

 ej lönar sig» ändock skola uttagas och förädlas, sänker detta skogsvärdet å 

 allt virke i motsvarande grad. Kan detta ur privat- och nationalekono- 

 misk synpunkt vara riktigt? Ja, till en viss grad, ty genom den ökade 

 tillväxt, som bör blifva en följd af möjligheter till bättre beständsvård, 

 genom ökade arbetstillfällen för befolkningen o. s. v. erhålles en indirekt 

 vinst, men det måste äfven i detta fall finnas en gräns, som ej får öfver- 

 skridas, och om man bestämmer, att hvarje dimension, som enligt en god 

 skogsvård bör uttagas, skall med hjälp af sättet för flottningskostnadcrnas 

 fördelning, lämna en vinst, som är skenbar och vilseledande, då fruktar 

 jag, att denna gräns kommer att betydligt öfverskridas. Jag tviflar äfven 



' Kurs. af förf. 



