NORRLÄNDSKA SKOGSVÄRDSKOMMITTÉNS BETÄNKANDE. 293 



att den fiskaliska uppgiften och den undervisande uppgiften rörande de 

 enskilda skogarna är förlagd på en särskild tjänstemannakår. Vi ha också 

 föreslagit införande af skogsvårdsafgifter och af särskild skogsvårdssty- 

 relse för att leda undervisningsarbetet och i afseende på utsyningsafgif- 

 terna hemställt om dessas borttagande i vissa fall, där de hittills utgått. 



Kommittén kommer härefter till ett litet särskildt kapitel rörande 

 skogseld, som icke kommer att beröras i något inledningsföredrag, hvar- 

 för jag därom skall be att få yttra ett par ord. Jag vill då peka på 

 att vi bibehållit de bestämmelser, som vi sedan gammalt i detta hän- 

 seende haft i byggningabalkens stadganden om hvarje svensk medbor- 

 gares skyldighet att vid sådan allmän fara som skogseld skynda till och 

 med sitt arbete hjälpa till med släckning. Vi ha emellertid härvid velat 

 införa en mera fast organisation och detta hufvudsakligen på det sättet, 

 att socknarna skulle indelas i brandrotar, hvar och en under en ansva- 

 rig brandrotemästare, hvilken skulle erhålla en viss polismyndighet, och 

 hvars åligganden skulle räknas bland vanliga kommunala förtroendeupp- 

 drag. Då vi emellertid bibehållit stadgandet om skyldighet för hvarje 

 svensk man att skynda till vid skogseld, ha vi icke undgått att finna, 

 att denna håg att skynda till icke har varit så i ögonen fallande, som 

 man skulle kunna önska, utan ha vi fått lof att tillgripa ett gammalt 

 kändt botemedel därvidlag för att öka på skyndsamheten, nämligen att 

 införa ersättning eller särskild belöning för det arbete, som utföres, eller 

 rättare sagdt, vi vilja ge Konungens befallningshafvande möjlighet att 

 alltefter intensiteten i arbetet belöna dem, som på ett särskildt verk- 

 samt sätt deltagit. 



Därmed har jag behandlat kommitténs uttalande, som alltså slutar 

 på sidan 556. Men man finner, att sedan kommittén satt punkt efter 

 sitt betänkande, förekomma icke mindre än öfver 200 sidor reservatio- 

 ner. De utgöra alltså en betydlig del, öfver ^j-, af det hela. Man kunde 

 ju vänta, att den omständigheten, att så omfattande och så många re- 

 servationer framkommit, skulle ge anledning till klander, och så har ju 

 redan .skett. Det har t. o. m. sagts, att detta för kommande eller 

 varande skogsvärdskommittéer skulle utgöra ett afskräckande och varnande 

 exempel. Jag skall be att med ett par ord få uppehålla mig därvid. 



Det ligger ju särskildt på den, som är satt att såsom ordförande 

 leda en kommittés förhandlingar, att söka få ett så enhetligt och full- 

 lödigt uttryck för kommitténs uppfattning som möjligt, för att kommitténs 

 arbete skall kunna tänkas leda till något resultat. Men om herrarna 

 här, som känna till detta förhållande, tänka efter, skola ni väl kunna 

 finna, att det från början var, lindrigt sagdt, en mycket svårlöst uppgift 

 att kunna ena olika åsikter i dessa så viktiga och så ingripande frågor. 



Skaisvhrdiforiningins Tidskri/t. Allminna dlitn. IQI2. 2 1 



