294 GÖSTA TAMM. 



Jag kan nämna, att det i två år varit min förhoppning och min sträfvan, 

 ja allas vår sträfvan, att så skulle kunna ske, men då det visade sig, 

 att det icke skulle vara möjligt i kardinalpunkterna, stod man inför den 

 eventualiteten: är det bättre att försöka komma med ett kompro- 

 missförslag, eller är det bättre att komma med de rena linjerna? Vår 

 uppfattning härutinnan framgår tydligen af den form betänkandet fått. 

 Vi ha ansett, att det vore lyckligare, att de olika åskådningarna komme 

 fram med sina skäl och sina motskäl och att få dessa skäl och motskäl 

 framförda så fullständigt det stode i vår förmåga att göra det. Sedan 

 få de, som till sist skola ha ledningen af landets skogshushållning, så- 

 väl den statliga som den enskilda, ansvara för och försöka staka ut 

 vägen. Hvar och en inom kommittén är på det klara med hvad han 

 tycker; vägarna ha skilts, men vi tro, att det är bättre, att de ligga 

 klara än oklara. 



Sålunda är resultatet af så många års arbete, att här står påstående 

 mot påstående. Men en bidragande orsak därtill får man väl söka i 

 det förhällandet, att vår unga skogshushållning ännu står på utveck- 

 lingens stadium. Den rör sig ännu i mångt och mycket på de teore- 

 tiska spekulationernas område, och detta därför, att vi ännu icke veta 

 tillräckligt, att vi ännu icke ha möjlighet att utgående från det säkra 

 och vissa vetandets ståndpunkt med praktikens fasta element föra ihop 

 våra teoretiska reflektioner. Men när jag ser mig omkring i denna för- 

 samling. Föreningen för skogsvård, med dess representanter för kunskap 

 och vetenskap, dessa män med obrutet lefnadsmod och en bestämd 

 arbetslust på detta område, då är det, som om jag känner och som om 

 jag vet, att det icke skall dröja länge, förrän just rörande våra skogar 

 vi skola kunna gå till arbetet från vetandets fasta grund utefter det 

 lefvande lifvets säkra riktlinjer, och det unga skogliga Sverige, som an- 

 svaret härvid åligger — det är jag säker på — både vill och kan och 

 skall ur våra millioner grönklädda hektar framlocka de rikedomar, som 

 skola bidraga att göra vårt land till ett rikt land, med hem och bröd 

 för de många millioner, som där bygga och bo. Men ge mig rätt i det, 

 mina herrar, att vi alla vid det arbetet böra låta oss ledas af en gammal 

 känd sats, som jag vill läsa så, att = grau, lieber Freund, ist alle Theorie, 

 nur grtin des Lebens junger, goldner Baum» 



