NOTISER. 303 



gersta liriik i Dalarna samt 1874 disponent för Ekmans snickerifabriks skogs- 

 affärer i Dalarna. Jägmästare Lagcniuists lifiigaste intressen lågo otvifvelaktigt 

 åt affärshållet, och det hade säkerligen varit till bästa tillfredsställelse äfven 

 för honom själf, om han kommit att odeladt ägna sig däråt. Emellertid an- 

 togs han till biträdande tjänsteman i skogsstyrelsen 1874 '7/^^, blef lärare i 

 skogshushållning vid Varplösa landtbruksskola 1875 'V2' transporterades såsom 

 extra jägmästare till Gottlands revir s. ä. ^^öi '^^■' vikarierande adjunkt i mate- 

 matik i Visby högre allm. läroverk vårterminen 1876, förordnades till biträ- 

 dande jägmästare i Södra Medelpads revir s. å. ^^/j, blef tjänstförrättande 

 jägmästare i Skellefteå revir 1877 '^/j och utnämndes till ordinarie jägmästare 

 därstädes den 7 november 1890. Reviret kom att genom k. br. 1900 ^'/i2 

 kallas Jörns revir, och 1906 ^Y^, erhöll I.agerquist i nåder afsked från sin 

 jägmästaretjänst. Han var ordförande i ångbåts- och industriaktiebolaget Arje- 

 pluog, sysslade äfven med annan affärsverksamhet och ägde en vacker gård 

 i Skellefteå. I de vanliga skogs- och jakttidskrifterna, äfvensom i dagspressen, 

 har han på sin tid medverkat genom uppsatser och artiklar. 



Jägmästare Lagerquist ^■ar sedan den 27 augusti 1878 gift med Selma 

 (Jabriella Christina Lindström. 



H. Szs. 



NOTISER. 



Skogsbrandförsäkringsfrågan. När jag nyligen i Skogsvårdsför- 

 eningens tidskrift — h. 1 2 förra aret — läste herr Karl Kuvlenstiernas 

 uppsats om .>2\ira» skogar och ser, huru han talar för ett västgötabolag, 

 som kallar sig »Skogseld), och då jag af denna uppsats finner, att han ej 

 äger någon kännedom om norrländska skogsförhållanden, då vill jag såsom 

 gammal skogsman säga min mening i denna allvarliga sak. 



För att väcka intresse för försäkring i »Skogseld» (ohyggligt namn) har herr 

 K. uppdelat sina s. k. bevis i tre punkter. Den första lyder: 



»En man behöfver pengar. Hans jordbruk är litet eller intet värdt, och 

 han kan på detta ej fä låna det belopp han behöfver. Men han har en 

 vacker 30 ä 40 årig skog, som om han hugger ned den till props och pappers- 

 ved skulle gifva honom det belopp han behöfver. Skogsvården får då ge 

 vika för penningebehofvet oaktadt hans kännedom om att denna skog förrän- 

 tar sig genom tillväxt mera än kapitalvärdet skulle göra i bank. Finge han 

 nu ställa sin skog som säkerhet för ett hypotekslån vore detta för honom 

 mera ekonomiskt, men detta kan ej ske, såvida skogen ej är försäkrad.» 



Detta påstående saknar emellertid fog för sig. Om en egendomsägare 

 vill låna pengar mot inteckning i sin fasta egendom med ett 30 ä 40 ärigt 

 vackert skogsbestånd, så erhåller han med säkerhet pengar i första bästa bank 

 han vänder sig till. Egendomens taxeringsvärde lägges till grund för lånets 

 storlek och som i detta taxeringsvärde ingår allt, — jord, åbyggnader, skog — och 

 som dessa fingerade taxeringsvärden numera i mänga fall öfverstiga realisa- 

 tionsvärdena sä går nog den affärstransaktionen för sig utan skogsbrandförsäk- 

 ring. Tusenden hafva gjort den erfarenheten. 



