304 NOTISER. 



Hugger och gallrar ägaren af den vackra skogen, hvad som bör och kan 

 tagas, sä gör han ofta större nytta än skada och skaffar sig på så sätt mer 

 eller mindre hjälp i nöden. Hugger han däremot hela den i-ä.xande ungskogen, 

 så kommer skogsvärdsstyrelsen med Konungens befallningshafvandes förbud 

 mot afverkningen i bakfickan, och skulle han likväl hux flux hinna ruinera 

 skogsäterväxten, så måste han skaffa nytt skogsbestånd genom frösådd eller 

 plantering och detta ej som han själf tycker utan enligt lämnade föreskrifter. 

 Gör han det icke (på bestämd föreskrifven tid), så kultiveras det afverkade 

 området pä ägarens bekostnad, och kan han ej betala kulturarbetena, sä säljes 

 hela rasket för betäckande af kostnaderna för skogsmarkens försättande i pro- 

 duktivt skick. 



Sä långt hafva vi, (rud ske lof, kommit / Xonland, och det är den lagen 

 alla skogens verkliga vänner önska fä tillämpad i rikets öfriga landskap. 



I punkt två säger herr K: 



»Ägaren till en egendom med litet jordbruk men med stora utmärker 

 beväxta med ungskog får en dag sina skogar härjade af eld. Som han ej 

 är kapitalist, har han svårt att få skogsmarken liesädd, och blir han härtill 

 ålagd, göres detta på billigaste och mest knapphändiga sätt. Om skogen varit 

 försäkrad återigen, hade han fått medel till ett godt arbetes utförande och 

 helt säkert äfven ordnat det efter bästa förmåga. 



Har en skogsägare förut svårt för att bekosta skogsmarkens försättande i 

 produktivt skick, sä får han nog ändå svårare att betala ärliga premien 

 (kanske i hundra år) med extra utdebiteringar, sedan ett relativt betydligt 

 kapital blifvit nedlagdt pä kultivering. fVestelsen att långt förr än skogen 

 uppnätt afverkningsbara dimensioner fä lösgjorda pengar ur skogen kan 

 blifva öfverväldigande, för att nu icke tala om liknöjdheten att i tid och med 

 all kraft dämpa en uppkommen skogseld. 



Resultatet af försäkringen blefve i mänga {a\\ stora risker och skador för 

 andra skogsägare endast därför, att en mindre samvetsöm penningebehöfvande 

 ägare hade sin skog brandförsäkrad. -d Inled oss icke i frestelse — utan fräls oss i 

 från ondo. » 



Tredje punkten lyder: 



»Stora kalmarker finnas i vårt land. Det är f. d. skogsmarker, som 

 blifvit afverkade och härjade af skogseld för många är tillbaka. Ägarna af 

 dessa kunna ej enligt lag tvingas att beså dem med skog och vilja det helt 

 säkert ej heller tillfölje den stora risk för skogseld, hvarför ungskogar alltid 

 äro mer utsatta än andra skogar. Funnes emellertid möjlighet till försäkring 

 af dylika planteringar skulle säkerligen mänga kalmarksägare ej draga sig för 

 kostnaden att sätta dem i producerande skick. 



Här behöfs bättre hjälp, än hvad ett försäkringsbolag kan erbjuda. Ar 

 det västkustens flygsandsfält eller Svältorna i Västergötland författaren menar, 

 så fordras hjälp af landsting och staten, och är det godartade skogsmarker, så 

 erhåller ägaren fritt skogsfrö genom skogsvärdsstyrelsen, ofta fria planterings- 

 dagar af skolungdomen. För öfrigt torde de jordägare nu vara få, som ej göra 

 allt hvad de kunna för att fä afkastning af skogsmarken. Skillnaden på förr 

 och nu är i detta fall himmelsvid. 



Låtom oss nu granska villkoren för den af 3 Skogseld» erbjudna för- 

 säkringen. 



5:te punkten. »Om skogen genomsiäres af åker, äng eller vattendrag till 



