NORRLÄNDSKA SK.O(-.SVÅRDSKOMMITTÉNS BETANKANDE. 31I 



ett rätt uttryck för egendomsvärdet för alla dem, för hvilka det är lik- 

 giltigt, om skogen och skogsbruket uppehälles eller icke, och det är från 

 denna synpunkt icke heller nägot som helst oriktigt att slutafverka en 

 skog och omföra afverkningsvärdet till aktier eller hvilket annat värde 

 som helst, blott en högre ränta erhålles, åtminstone under närmaste fram- 

 tiden, på detta värde. 



Annorlunda ställer sig frågan, om man utgår ifrån att man skall 

 bruka dessa marker för skogsbruk, och frågan är ju, hvilka ekono- 

 miska grunder, som böra gälla för ett ordnadt skogsbruk. Då blir 

 en af de första oundgängliga förutsättningarna, att skogsmarken hålles 

 produktiv, och att denna äfven producerar det mesta möjliga, hvartill for- 

 dras, att marken hålles beväxt med ett härför lämpadt virkesförråd. Då 

 uttrycker icke heller skogens afverkningsvärde det rätta kapitalvärdet, ty 

 denna får nu ett hushållsvärde. 



Skogen har alltså ett kapitalvärde för skogsafverkaren och ett annat 

 för skogshushållaren, hvilken senare utgår från den förutsättningen, att 

 han i hvarje fall skall bibehålla och sköta skogen. 



Men är en skogs totalafverkning oberättigad från skogshushållnings- 

 synpunkt, så kan det ej heller vara riktigt att lägga detta skogsafverka- 

 rens värde som grund för skogens hushållning och fordra, att denna skall 

 lämna en tillväxt, som motsvarar en viss mer eller mindre godtyckligt 

 bestämd räntefot på detta värde. 



Den andra frågan, hvarom olika meningar råda mellan de båda åsik- 

 terna var, sade jag, skogskapitalets närmare beskaffenhet. Skogsränte- 

 principen, som äfven i detta afseende utgår från de förhållanden, som 

 måste antagas vara för handen vid ett ordnadt skogsbruk, förutsätter, 

 att skogen består af ett flertal grupper eller bestånd af olika åldrar, hvilka 

 således lämna en mer eller mindre jämn fortgående afkastning, oafsedt 

 om man tillämpar en längre eller kortare omloppstid. 



Den motsatta åsikten åter utgår vid alla sina beräkningar därifrån, 

 att ett skogskapital så småningom uppväxer från plantskog och lämnar 

 periodisk afkastning med tidsintervaller, lika långa som beståndets ålder 

 vid afverkningen. Därför räkna denna princips anhängare äfven ränta 

 på ränta å kulturkostnaderna ända till beståndets afverkningsålder och 

 anse det vara den fördelen med korta omloppstider, att afkastningen då 

 inflyter tidigare eller oftare än med tillämpning af längre omloppstider. 

 Detta är visserligen riktigt för hvarje särskildt bestånd i skogen men 

 icke för skogskapitalet, som är hela skogen, det säger den dagliga er 

 farenheten, ty man kultiverar årligen och skördar årligen i en skog, ehuru 

 det sker å olika markytor i skogen. Och skogar hafva funnits och finnas 

 allt fortfarande med mer eller mindre regelbunden fördelning af yngre 



