314 !'■ o, WELANDER. 



måste svaret blifva, att man i allmänhet icke har låtit leda sig af någon 

 bestämd princip. Vi hafva icke någon kännedom om hvilken mognads- 

 ålder vi skola tillämpa för att erhålla högsta afkastningen och hafva 

 icke gjort några undersökningar härom. Äfven om den ekonomislct 

 fördelaktigaste omloppstiden icke kan beräknas med önskvärd noggrannhet, 

 böra vi dock snarast möjligt söka skaffa oss all den kännedom härom, 

 som kan vinnas, ifall vår skogshushållning skall vara målmedveten. 

 Kommittén har därför uttalat sig för att sådana undersökningar 

 böra ske. 



Afverkningssätt. Om skogshushållningen sålunda bör afse högsta 

 värdeafkastningen, så är det vidare af vikt att skogen och de särskilda 

 bestånden erhålla sådan behandling, att produktionen i möjligaste 

 mån befordras. I Norrland har tidigare och ganska långt fram i vår 

 tid tillämpats en särskild afverkningsmetod, s. k. timmerblädning eller 

 uttagande af träden efter deras groflek, som hvarken befordrat äter- 

 växten eller en rätt beståndsbehandling, och dessa slags afverkningar 

 hafva varit till mycket stort men för de norrländska skogarnas rätta värd, 

 ehuru det måste medgifvas, att förhållandena i många fall omöjliggjort 

 en ordnad beståndsbehandling. Afven om den gamla timmerblädningen 

 får anses i stort sedt öfvergifven, så har dock kommittén fått den upp- 

 fattningen, att utstämplingarna fortfarande lämna mycket öfrigt att önska 

 från beståndsvärdssynpunkt, hvarför vi ansett oss böra göra det uttalandet, 

 att dessa mera än hittills skola inriktas pä en ordnad grupp- och 

 beståndsbehandling, ifall vi någonsin skola kunna bringa de norrländska 

 statsskogarna i ett ordnadt skick. 



Angående afverkningssätt har det, som alla veta, för öfrigt rådt 

 lifligt meningsutbyte mellan landets skogsmän — särskildt rörande s. k. 

 trakthuggning och blädning. Vi hålla före, att man därvid icke får gå 

 hvarken till den ena eller andra ytterligheten. Man har under diskussi- 

 onerna ofta uppdragit konstlade, skarpa gränser mellan föregifna olika 

 skogsbrukssätt, hvilka i praktiken icke kunna bibehållas, ty det är rådande 

 lokala förhållanden, som till stor del bestämma, huru afverkningarna böra 

 ske. Vi hafva därför i kommittén icke kunnat förorda vare sig s. k. 

 ■blädning eller s. k. trakthuggning utan enats om följande mening (sid. 



44—45): 



»Men angående skogens behandling i öfrigt efter den ena eller 

 andra af de hushållningsmetoder eller skogsbrukssätt, som inom skogs- 

 vetenskapen blifvit framställda, är det kommitténs åsikt, att då det hittills 

 icke genom erfarenhet, genom särskilda, jämförande försök eller annars 

 med giltiga skäl ådagalagts, att någon skogshushållningsmetod lämnar 

 högre afkastning än hvarje annan, icke heller visst skogsbrukssätt kan i 



