NORRLÄNDSKA SKOGSVARDSKOMMITTENS UK lÄNKANDE. 315 



allmänhet anses vara fördelaktigare eller böra föreskrifvas framför de 

 öfriga, utan måste skogens behandling lämpas efter rådande lokala för- 

 hållanden. 



Som allmängiltig regel måste nämligen gälla för all rationell skogs- 

 skötsel, att de olika trädgrupperna eller bestånden — oafsedt den areal 

 dessa upptaga — skola under uppväxttiden hållas normalt slutna och 

 äfven i öfriga afseenden så vårdas, att värdefullaste produktion erhålles, 

 samt att, då skogen uppnått ekonomisk mognad, föryngringen sker 

 genom upptagande af för återväxtens uppkomst och normala utveckling 

 lagom stora afverkningsytor. Häraf följer att afverkningarna i en skog 

 äro vid hvarje skogsbrukssätt i stort sedt alltid af två hufvudslag, näm- 

 ligen dels sådana fdrafverkningar inom yngre grupper och bestånd, som 

 afse att hålla dessa vid en efter trädslag och öfriga förhållanden af- 

 passad normal slutenhet under uppväxttiden, och dels föryngringshug- 

 tiingar i de gamla bestånden.» 



Afvcrknvigsberäkjiing. I den viktga frågan om huru afverkningen 

 bör beräknas för en skog och särskildt om det i domänstyrelsens cir- 

 kulär föreskrifna sättet härför skall jag blott med några ord framhålla, 

 att detta beräkningsätt rent teoretiskt sedt är oriktigt såväl däri, att för- 

 yngringstiden eller viss del däraf inräknas i den s. k. normal förrådsfor- 

 meln som äfven däri, att hela omloppstiden men däremot endast en del af 

 virkesförrådet inräknas. Fullt teoretiskt tillfredsställande torde icke heller 

 andra under diskussionen i denna fråga föreslagna beräkningssätt vara. 

 I fråga om den praktiska tillämpningen däremot saknas tillräckligt ma- 

 terial för ett bestämdare omdöme om de olika metoderna. Dock torde 

 man kunna utgå ifrån, att ingendera af de båda på normalförrådet grun- 

 dade metoderna lämna ett afsevärdt oriktigt resultat, såvidt skogen är 

 någorlunda normalt beväxt. Hvarför domänstyrelsens beräkning i prak- 

 tiken visar sådant relativt gynnsamt resultat beror dock förnämligast 

 därpå, att den oförändade normalförrådsformeln själf ger ett afsevärdt 

 för högt resultat vid de långa omloppstider, som vanligen tillämpas i 

 Norrland, hvarigenom den obehöriga sänkning af afverkningen, som 

 annars skulle blifvit en följd af den vidtagna förändringen af normal- 

 förrådsformeln, icke framträder. 



Beräkningssättets största svaghet ligger dock däri, att det icke äger 

 nödig anpassningsförmåga efter de mer eller mindre abnorma förhållanden, 

 som vanligen råda i våra skogar. Indirekt har normalförrådsformeln 

 verkat ofördelaktigt på det sätt, att den är alltför bekväm och skenbart 

 framställt afverkningsberäkningen som en mycket lätt uppgift, hvari- 

 genom enda grunden för en rätt beräkning af den afverkning, som bör 

 uttagas frän en skog, nämligen kännedom om skogens tillstånd, icke er- 



