326 DISKUSSION. 



tämligen aflägsen framtid — är en näringsgren, hvilken på grund af sin natur 

 icke kan rätt utöfvas utan ett så strängt aktgifvande pä efterkommandes bästa, 

 att det i allmänhet icke är att vänta af en enskild person, men väl af kom- 

 muner och andra menigheter och främst af staten, hvars hela förvaltning 

 hvilar på förutsättningen om statens fortvaro för all framtid.» Och på sidan 

 14 säger kommittén: 'Afven krafvet pä att skogskapitalet skall ständigt vid- 

 makthållas och ersättas med ny skog i den män de äldre bestånden utväxa 

 till mognad och afverkas, skiljer skogshushållningen frän de flesta andra för- 

 värfsgrenar, ty ett skogsbestånd måste i regel uppnå en i förhållande till 

 människans lifslängd mycket hög ålder, innan det är moget för skörd.» 



Nu vet jag mycket väl, att det är mycket delade meningar om, hur 

 lång omloppstiden bör vara, men det är tydligt, att äfven i bästa fall den 

 vanliga omloppstiden för skogen är mycket lång jämförd med människans 

 lifstid. Det är häri skillnaden i verkligheten ligger, nämligen i framtidsintresset 

 hos skogsbruket, hvilket är i fara på grund af den länga tidrymden mellan 

 produktionens början och slut. Innan omloppstiden är förbi, har det hunnit 

 blifva andra, som äro intresserade af resultatet än de, som varit med från 

 början. Omloppstiden sträcker sig ju allra minst öfver tvä generationer, 

 kanske öfver tre, och dä finns den möjligheten, att den första generationen 

 icke tillgodoser de följandes intressen. 



Denna förklaring är dock otillräcklig. Det finns nämligen näringar 

 som ha lika läng omloppstid som skogsbruket, t. ex. järnvägarna, utan att 

 framtidsintresset där är i fara. Orsaken till skogsbrukets undantagsställning 

 kan därför, fullständigt uttryckt, .sägas bestå i, att omloppstiden rätteligen 

 bör vara mycket läng, men ej nödvändigt behöfver vara det; det finns möjlig- 

 het till en kortare omloppstid för skogen än den rätta, medan exempelvis 

 en järnväg icke kan tänkas blifva sköfiad», ty den ligger, där den ligger. 

 Denna skillnad är efter min mening motiveringen för en särskild skogslag- 

 stiftning, liksom för tillvaron af offentliga skogar. 



Emellertid återstår det i själfva verket att förklara, hvarför en omlopps- 

 tid, som motsvarar nutidsintresset, ej är tillräckligt lång äfven för framtidens 

 intresse; ty att ett obegränsadt tillgodoseende af framtidsintresset på grund af 

 kapitalräntans natur innebär ofantliga nationalekonomiska förluster och alltså 

 ej bör förekomma, har redan visats. Det är emellertid två grupper af faktorer, 

 som här inverka eller rättare sagdt kunna inverka, dels ekonomiska och dels 

 biologiska. 



Hvad de ekonomiska faktorerna beträffar, är den rätta lösningen tydligen 

 att göra omloppstiden sä läng — att tillgodose framtidsintresset så långt 

 fram i tiden — att det samlade värdet af skogsafkastningen, diskonteradt 

 efter nuvarande räntefot till sitt nutida värde, blir det högsta möjliga. En 

 längre omloppstid än denna blir nationalekonomiskt felaktig, och likaledes 

 en kortare omloppstid. Den nationalekonomiskt räntabla omloppstiden blir 

 också den nationalekonomiskt rätta. Detta är en allmängiltig och grund- 

 läggande sats. 



Nu kan frågas: hvarför behöfves då en skogslagstiftning r Man har ju 

 då intresse af att hålla den rätta omloppstiden, eftersom däraf skulle följa 

 högre värde än om man afverkade skogen med detsamma. Svaret är just 

 det, att resultatet ligger så långt fram i tiden, att en hel del personer eller 

 bolag, som ha dåliga affärer och stå pä osäkra fötter och icke veta hvar de 



