NORRLÄNDSKA SKOGSVARDSKOMMITTÉNS BETÄNKANDE. 33 1 



hänsyn måste tagas till kostnaderna för transporten dit m. m. Detta är ju 

 ock den närmast till hands liggande vägen till skogsafkastningens tillgodo- 

 görande. Men utsikterna att kunna hälla skogen uppe i konkurrensen med 

 andra näringar äro beroende på de nya möjligheter man kan vinna för skogs- 

 produkternas afsättning och för skogens lämpligaste tillgodogörande. All- 

 deles klart är, att under ju råare former, jag tillgodogör mig skogen, dess 

 sämre bör det ekonomiska resultatet blifva. Detta bestyrker erfarenheten och 

 såväl statens som den privata skogsskötseln lämna bevis därpå. Vid bemödan- 

 dena att ekonomiskt rationellt utnyttja skogsprodukterna kan jag exempelvis 

 gå så långt i finesserna, att jag bygger ett sågverk. Det är naturligt, att 

 sågverket, där det ligger, är värdelöst utan skogen, men genom att jag äger 

 denna skog, kan sågverket arbeta, och den vinst förädlingen ger, är, synes mig, 

 också skogens; dock naturligtvis först sedan därifrån skett de rätta afdragen 

 såsom för ränta och amortering af det i sågverket nedlagda kapitalet äfven- 

 som för skatter och alla öfriga pä sågverket belöpande kostnader. Hvad såg- 

 verket då i behållning gifver, är också en vinst af skogen. 



Då skogsbruket nästan kommit i misskredit tack vare den ovillkorliga 

 fordran på tillfredsställandet af penningeränteprincipens kraf, bör man, åtminstone 

 innan den härda domen fälles, se till, att åtminstone icke glömmas några 

 värden, som med berättigande böra kunna räknas skogen till godo. 



Jägmästare Ernst Andersson : Dä komittén har haft att uppställa pro- 

 gram för hushållningen med statens och vissa enskildas skogar inom Norr- 

 land och Dalarna, så borde väl kommittén hafva undersökt hvilket läge skogs- 

 hushållningen intager i raden af föremål för mänsklig \erksamhet, äfvensom 

 tillsett i hvad mån skogshushållningen har beröringspunkter och samhörighet med 

 annan ekonomisk verksamhet, i ändamål utreda de grunder, som ur sådan 

 synpunkt kunna och böra vara gemensamma för såväl skogshushållningen som 

 öfriga näringsgrenar. Kommittén skulle då kunnat förvissa sig om, att hela vår 

 näringsverksamhet är inriktad pä att bereda oss största möjliga fördel af de 

 naturförräd och krafter, som vi för vårt behof omvandla. Kommittén omnämner 

 på sidan 13, att den anser, att skogarna böra skötas så, att största möjliga 

 fördel, nu och i framtiden genom dem vinnes. Men i fortsättningen finner 

 man, att kommitténs flertal, har en helt annan uppfattning om hvad som är 

 fördelaktigt än den, som af den nutida kulturen framhäfves. 



För att gifva möjlighet bedöma hvad som är fördelaktigt och för att kunna 

 jämföra den nytta eller fördel, vi hafva af ett föremål, ett verktyg eller en 

 vara, exempelvis, har ju kulturen frambragt en mätare, nämligen penningen, 

 hvilken allmänt erkännes som en god mättstock för bedömande af värden. 

 Penningen gifver ett mått på, i hvad män någonting är eftersträfvansvärdt. 

 Därför användes penningvärdet vid byte och köp, som innebär ett öfverflyt- 

 tande af antingen äganderätt eller nyttjanderätt. 



Jag vill erinra om dessa begrepps betydelse. Äganderätten medför rätt 

 att nyttja och förbruka. Nyttjanderättens betydelse ligger i benämningen. 

 Nyttjanderätt benämnes äfven lån. Ersättningen, som betalas, benämnes arrende, 

 hyra, eller, om penningar lånas, ränta och utgår för viss tid. 



Såväl föremåls värde, som deras brukningsvärde bestämmes genom mark- 

 naden. Den ränta, som pr år betalas pr 100, kallas räntefot. 



Som sagdt erkännas dessa värdebegrepj) utan undantag af vår kultur, i 



