332 DISKUSSION. 



enlighet med dessa begrepj) och mätt måste den fördelaktighet, hvarmed vi 

 förstå utnyttja naturkrafterna, bedömas. 



Denna allmänna ekonomiska sats har under de sista åren fördjupats genom 

 studiet af naturkraftens allmänna egenskaper och hvad man kallar dess oför- 

 störbarhet, upptäckt af en tysk läkare Maver, som framlagt desamma 1845. 

 Sedan denna Mayers upptäckt publicerades, har densamma först på de tvenne 

 sista decennierna mera populärt behandlats, särskildt af en tysk forskare pro- 

 fessor Vilhelm Ostwald, som gjort studiet af energien till ett lifsmäl. Då 

 man kan anse, att Presslers lära, som framlades 1858, är en konsekvens af 

 Mayers upptäckt, äger Ostwalds uttalande i dessa frågor intresse för oss. 



Ostwald påvisar i en ytterligt klar framställning, huru naturens energi, 

 som har en gemensam källa, solen, kan uppträda i ofantligt många former, 

 såsom ljus, värme, elektricitet, kemisk frändskap, växtproduktion etc, hvilka 

 energiformer kunna genom lämpliga anordningar omvandlas i hvarandra. Vi 

 omvandla t. ex. vattenfallens kraft i värme, elektricitet, ljus o. s. v., eftersom 

 vi behaga. Därvid kunna vi emellertid, på grund af våra maskiners och 

 metoders ofullständighet, icke tillvarataga allt, utan en del förfares, d. v. s. 

 omvandlas i energiarter, som vi icke kunna tillgodogöra oss. Här gäller det, 

 säger Ostwald, att uppdrifva vår kapacitet att tillvarataga, ty hvad vi förlorat, 

 kunna vi ej återfå. Emellertid kunna vi icke utan för stora kostnader till- 

 godogöra annat än jämförelsevis små delar af de energibelopp, som naturen 

 gifver. Han framhåller också, att det alltså icke är på sparsamhet med natur- 

 kraften såsom sådan vi böra inrikta våra ansträngningar utan \)å sparandet 

 af värde vid utnyttjandet. Vi fä ej offra mera redan namnen energi med ett 

 visst värde för att erhålla en omvandlad produkt med ett mindre värde. 



Det är således pä sparandet af värde vi hafva att inrikta oss vid ut- 

 nyttjandet af naturkraften. Om vi således genom billiga maskiner och arbets- 

 metoder utvinna mindre procent af den använda naturkraften, än vi skulle 

 kunnat göra genom dyrbarare maskiner eller metoder, så är det dock resultatet, 

 omkostnaderna öfverskjutande värde, som bestämmer hvilken metod, som skall 

 finna användning. 



Såsom kulturens mål framställer han alltså icke utvinnandet af den största 

 möjliga procent af naturkraften utan dennas omvandlande med högsta ekono- 

 miska koefficient. Han framhåller vidare, att vetenskapsmännens, upptäckarnas 

 och uppfinnarnas förnämsta mål är kulturens stegring, och att en kolossal be- 

 tydelse måste tilläggas det ekonomiska resultatet af den mänskliga närings- 

 verksamheten säsom skapare af nya värden, dä dessa tjäna, att grundlägga 

 den andliga kulturen. 



Vårt mål är alltså att utnyttja naturkraften med största möjliga fördel. 

 Detta mål kräfver också tillämpandet af den s. k. sparsamhetsprincipen, som 

 är en negativ tillämpning af principen om största möjliga fördel. Enligt 

 sparsamhetsprincipen må inga värden onödigtvis förfaras. Däremot hindrar 

 denna princip icke att naturkraft förfares, ty det beror alltid pä hvad det 

 kostar att tillvarataga den, om vi skola tillvarataga den eller ej Man får 

 nämligen icke gifva ut 2 kr. för att fä ett värde på i kr. 



Förlust af värden måste enligt denna kulturprincip i möjligaste mån 

 undvikas. 



Detta gäller gifvetvis såväl förbrukningsvaror som föremål, som äga ett 

 visst nyttjandevärde under längre tid. Likaväl som det är en förlust att lata 



