344 DISKUSSION. 



arealen. Det e.\enipel, som kapten de ^'erdier valde, talar sålunda alldeles 

 emot hvad han själf ville bevisa, men innehåller i öfrigt oriktiga sififror.' 



Jägmästare Ernst Andersson lade med vanlig kraft ner mycket arbete på 

 att påvisa, hvilken energi man kan vinna af solen. Han åberopade därvidlag 

 OswALDS uttalanden i saken, hvilka föreligga i ett arbete, som är öfversatt till 

 svenska. Detta påvisande besitter emellertid samma olägenhet, eller, från skogs- 

 räntesynpunkt, samma fördel, som kapten de Verdiers nyss anförda e.xempel, 

 nämligen, att det bevisar raka motsatsen till, hvad som egentligen vill fram- 

 hållas, ty skogsränteprincipens taiemän vilja jti låta solens energi i allra 

 högsta potens utnyttjas, men härför fordras tillräckligt skogskapital på marken, 

 ty eljest kan icke solens energi tagas fullt i anspråk. 



Det är emellertid, som sagdt, en ganska viktig fråga, som framförts här i 

 dag. Jag vill endast tillägga, att jag tror, att herrar nationalekonomer icke 

 gjort riktigt klart för sig konsekvenserna af den s. k. markränteläran, ty i sä 

 fall är jag öfvertygad om, att de skulle få en annan syn på saken. Det är 

 gifvet, att om man fasthåller vid den procent, som här föreslogs i fjol på 

 detta rum, nämligen fem procent, leder detta till åtskilliga för skogshandte- 

 ringen mycket stora olägenheter. Jag kan nämna ett par mindre, att börja med. 



Därutaf, att man måste angripa beståndet i ganska hög grad för att få 

 största möjliga tillväxtprocent i detsamma, följer, att beståndet måste ganska 

 hårdt glesställas. Detta har i sin tur åtskilligt till följd. Bland annat äger 

 det rum en formförsämring af träden, hvilket naturligtvis spelar en mycket 

 stor roll, då det gäller hela vår skogshandtering. Alla, som ha studerat 

 denna sak, veta ju att i orörda bestånd ligger formtalet högst, och att i och 

 med detsamma, som man angriper beståndet, sänkes trädens form till det sämre. 

 Det .skulle kanske kunna tyckas, att vi dä icke borde angripa beständen alls, 

 men natiu-ligtvis finns det en gräns härvidlag; vi måste angripa bestånden 

 till en viss grad för att producera det dyrbaraste virket, timmer etc. Men 

 att gå till ytterlighet för ernående af största möjliga tillväxtprocent och således 

 helt glesställa individerna, måste ha till konsekvens, att man får en mycket 

 dålig trädform här i landet. Vidare kommer till, att vi få mycket breda och 

 lösa ärsringar, men skola vi praktisera denna metod en följd af år, kunna vi 

 vara öfvertygade om, att värt goda namn som kvalitévirkesproducenter snart 

 kommer att försvinna och \i komma att fä mycket mindre betaldt för värt virke 

 på världsmarknaden. 



Dessutom uppkommer ännu en mycket viktig följd af denna utglesning 

 i bestånden, nämligen markförsämringen och svårigheten för föryngring. Jag 

 kan i det fallet be att varmt få rekommendera herrarna att läsa den sista 

 folkskriften, som .Skogsvårdsföreningen skickat ut, af doktor Hesselmax, angående 

 markläran. Jag hade tillfälle att i går privat ge författaren en eloge för 

 detta arbete, och jag vill här göra det offentligt, ty jag anser det vara det 

 bästa af det tjogtals skrifter, som af Föreningen hittills utgifvits. 



Emellertid är det gifvet, att om vi kräfva en sä hög procent som fem, 

 så blir den allra farligaste konsekvensen den, att vi bringa ner vårt skogs- 

 kapital så lågt, att marken icke blir i stånd att afkasta ens hälften mot hvad 



' Ett virkeskapital, som är värdt 100,000 kronor och löper med 3 % måste sänkas 

 minst ned till ett värde af 25,000 kronor för att kunna gifva en så hög ränta som 5 %. 

 I stället för 3000 kronors inkomst f.nr man således endast 1,250 kronor, d. v. s. icke ens 

 hälften mot förut från arealen i fråga. U. Wl 



