NORRLANDSKA SKOGSVÄRDSKOMMH TENS BETÄNKANDE. 345 



den skulle kunna göra, om den vore tillräckligt beklädd med skog. Utgå vi 

 från en räntesats af 5 %, komma vi att stanna vid en omloppstid, som knappast 

 ligger öfver 50 är eller däromkring, och vi veta alla, som syssla med skogs- 

 handtering, att en afverkning af bestånd på 50 är eller däromkring icke ger 

 stor afkastning i det här landet. 



Professor Heckscher nämnde nyss, att om skogsränteprincipen vunne till- 

 iämjming här i landet, skulle nationalinkomsten bli mindre. Jag vägar pasta, 

 att detta yttrande visar, att professor Heckscher alldeles gör ett felgrepp i 

 denna sak. I samma ögonblick som vår skogsareal här i landet är begränsad 

 och uppgår till omkring 20 millioner hektar, är det klart, att vi måste ta fasta 

 på detta och se till, att vi låta denna areal producera så mycket den under 

 gifna förhållanden vill och kan producera i penningar, just med hänsyn till 

 den stora nationalafkastningen. Ty det är, liksom af en talare här för en 

 stund sedan framhölls, sä, att de värden vi vinna till landet genom vår virkes- 

 export leda sitt ursprung från skogsmarken. Ty vi fä icke blott räkna med 

 nettovärdena på rot, utan vi måste taga i betraktande alla de industrier, som 

 äro afhängiga af skogen. Och jag vill påstå, att i samma ögonblick vi vilja 

 sträfva efter att få till stånd en stor skogsafkastning i landet, hjälpa vi en 

 hel massa industrier att lefva, ty visst och sant är likvisst, att om vi utgå 

 frän 5 % -ränteprincipen eller till och med 4-%" ränteprincipen, komma vi att 

 få högst obetydligt med timmer på våra skogar utan fä nästan enbart syssla 

 med kolveds- och massavedsafverkning, hvarigenom följer att en hel del indus- 

 trier, som varit beroende af vår timmerskogs tillväxt, komma att gä under; och 

 icke blott det blir följden, utan vi få också tänka pä den befolkning, som 

 finnes i skogarna och som hittillsdags arbetat i skogarna och lefvat på deras 

 afkastning. Hur skall det gå med alla dessa tusentals skogsarbetarefamiljer, 

 som nu ha sin bärgning från skogarna, ifall vi skulle hylla denna princip 

 och hålla skogskapitalet nere i ett minimum? Det komme att beröfva dessa 

 familjer arbete, och skogarna blefvo affolkade ännu mer än som skett. 



Uet är, som sagdt, så många faktorer, som här spela in, att jag särskildt 

 vill be herrar nationelekonomer att bättre öfverväga denna sak, innan de de- 

 finitivt intaga sin ståndpunkt. 



Jägmästare Ernst Andersson : Det förefaller, som om en del personer — 

 enligt herr Welanders råd vid diskussionen 191 1 — fattat ställning i frågan 

 förut, hvilket gör deras bevisföring för vederläggande af markränteprincipen 

 något egendomlig. De vanställa denna princip — det kan jag säga lika 

 väl om kommitténs flertal som om öfverjägmästare Wallmo — genom att påbörda 

 den olägenheter, som endast ha sin grund i deras egen skefva eller ofull- 

 ständiga uppfattning af dess innebörd. 



Att som öfverjägmästare Wallmo tala om, att den skulle föranleda en 

 sådan minskning i skogsafkastningen, att affolkning af skogstrakterna skulle 

 komma i fråga, är att vända upp och ned på sanningen. Ty förhällandet är 

 ju, att markränteijrincipen kräfver en lägre slutafverkningsålder än den, som 

 tordras tör åstadkommande af högsta möjliga värdeafkastning. Därför ligger 

 afverkningsäldern för högsta markräntan närmare afverkningsåldern för högsta 

 virkesafkastningen än afverkningsåldern för högsta värdeafkastningen gör. ju 

 mera atverkningsåldern närmar sig den ålder, som gifver högsta virkesproduk- 

 tion, ju mera intensivt skogen vårdas, desto mer virke produceras och dess 



