352 DISKUSSION. 



kunna fastslå en viss räntesats, efter hvilken beräkningen skall ske, sä 

 länge påstår jag fortfarande, att det inte finnes minsta grund för, att vi 

 andra skola böja oss för deras s. k. bevisföring. Jag håller på det mate- 

 matiska så mycket, att jag anser, att denna viktiga siffra, räntefoten, bör 

 exakt kunna bestämmas. Eljest stupar markränteteorien enbart härpå. Ty 

 omloppstidens längd är ju direkt beroende af räntefoten. Professor Heck- 

 SCHER tycktes visserligen nyss vilja ge vid handen, att »vanlig» ränta skulle 

 få beräknas, men vi ha hört af jägmästare Andersson, hur han bara pä 

 ett år ändrat ståndpunkt, så tillvida, att han i fjol satte 5 % ränta som 

 utgångspunkt, men för några minuter sedan hette det, att man kan nöja sig 

 med en tämligen låg ränta. Ja, men sådana svängningar just i fråga om den 

 viktigaste siffran visar svagheten hos bevisföringen och göra, att jag absolut 

 icke böjer mig för den. 



Jag skulle draga fram ett litet exempel ur verkligheten pä 5 f-^ -hugg- 

 ning. Vi ha framför oss en större egendom, hvars nuvarande realisations- 

 värde är I '/^ million kronor. Den har legat under mycket hård afverkning 

 under sista 6 — 7 åren, sä att det icke återstår annat än 40, 50-års ungskog, 

 samt en del fröträd och några små tappar medelålders skog. Realisations- 

 värdet är som sagdt nu uppskattadt till i '/j million kronor. Enligt teorin 

 för 5 °/ huggningen skall alltså afverkas för 75,000 kronor om året. Följden 

 blir, att, för att fä ut dessa 75,000 kronor, måste man afverka icke blott 

 dessa små tappar af medelålders skog, som stå kvar, äfvensom fröträden, 

 utan äfven tillgripa 40 ä 50-äriga bestånd, så länge där finnes någonting af 

 så pass mycket värde, att det betäcker huggningskostnaden. Om ett fåtal är 

 är man nere i det stadiet, att det icke längre finns någonting afverknings- 

 ningsbart kvar. 



Detta exempel är taget ur verkligheten. Under ett mitt arbete där, kom 

 jag en gäng in i en stuga, där jag hade min häst stående. Där satt en hop 

 barn, och jag slog mig i språk med gumman och sade: »ni får mycken 

 arbetskraft här». 



»Ja, förut fanns det då skog här, så att pojkarna kunde ge sig ut och 

 hugga klippved, men nu är det bara ödelagda marker, sä att nu är det icke 

 ens förtjänst på litet klipphuggning.» 



Jag tror, att den lära, som jag nu berört och som här predikats och 

 fortfarande predikas, är en af de samhällsfarligaste läror man kan tänka sig 

 just genom de konsekvenser, den kan leda till. Den farligaste lära, som 

 predikas här i landet, fä vi väl anse vara försvarsnihilismen. Men jag tvekar 

 icke att efter den i rang och ordning sätta denna, genom hvilken en del 

 skogsmän utan att tänka på sitt ansvar kunna bringa landet inför ruin. Kom 

 ihåg, att sätta vi edra 5 °4, som utgångspunkt för skogshandteringen, komma 

 vi att mista allt vårt timmer i detta land. I närvarande stund ha vi en 

 exportsiffra på ett par hundra millioner kronor, och det beror till hufvud- 

 saklig del just på vår afverkning af timmerskog. Ta vi bort den stora del 

 af dessa 200 millioner, som belöper sig pä timmer\aror och hvad därtill hör, 

 och minska vår handelsbalans med detta, få herrarna se hur det går med 

 det här landet. Jag säger alltså fortfarande, att denna lära är en af de 

 farligaste, som kan predikas här i landet. Den är så mycket farligare, som 

 den kan framställas — som vi hört af både skogsmän och nationalekonomer 

 — i sådan form, att den blir smaklig för en hel massa folk, som ha sko- 



