,66 NILS G. RINGSTRAND. 



Redan den 30 oktober 1884 hade domänstyrelsen i underdånig 

 skrifvelse fästat uppmärksamheten pä de olägenheter, som den då 

 rådande arbetsfördelningen medförde. Såsom bot för dessa föreslogs, 

 att de dåvarande skogsinspektörernas befogenhet måtte utvidgas i syfte 

 såväl att lätta ärendenas tryck å centralstyrelsen som äfven att göra 

 skogsinspektörernas erfarenhet och insikter mera fruktbringande för statens 



skogshushållning. 



Emellertid har det framhållits af bland andra löneregleringskommittén, 

 att de sålunda uttalade afsikterna icke förverkligats, och att de öfver- 

 jägmästarebefattningar, som aflöste skogsinspektörstjänsterna, icke ut- 

 vecklats till att verkligen blifva, hvad som med dem afsågs. Därom 

 vittnade de gång efter annan till Riksdagen gjorda framställningarna om 

 förstärkning af arbetskrafterna å domänstyrelsens skogsafdelning samt 

 hvad löneregleringskommittén från sakkunnigt håll inhämtat. Kommittén 

 kom sålunda till den slutsats, att öfverjägmästarnas befogenhet borde 



utvidgas. 



De förändringar i syfte att åstadkomma en verklig lättnad i domän- 

 styrelsens arbetsbörda, som sedan dess verkställts, hafva dock varit 

 alltför litet genomgripande, ty det vill synas, som om trots dem antalet 

 ärenden hos styrelsen hölle sig tämligen konstant. 



Oriktigt vore det visserligen att bedöma styrelsens arbetsbörda 

 efter antalet af utaf densamma behandlade mål, då en stor del af dessa 

 kunna vara af den beskaffenhet, att de afgöras efter en gång fastställda 

 grunder. Men det är dock äfven uppenbart, att jämväl sådana ärenden 

 måste, om de växa till afsevärd mängd, bidraga att leda chefens och 

 byråchefernas uppmärksamhet från deras mera viktiga uppgifter. 



En mångfald löpande ärenden, hvilka enligt sakens natur ej kunna 

 uppskjutas, måste för båda försvåra arbetet med de stora och viktiga 

 frågorna. Det torde vara gifvet, att därvid de ärenden, uti hvilka 

 styrelsen själf tager initiativ, komma till behandling uti sista rummet. 



En af kommittén utförd undersökning angående den tid, som åtgått 

 för behandlingen af utan urval uttagna ärenden, hvilka tillhöra styrelsens 

 första och andra skogsbyrå och särskildt beröra allmänhetens förhållanden 

 till skogsförvaltningen, visar, att den ojämförligt längsta tiden ätgär för 

 remisserna till tjänstemännen i orterna och ärendenas handläggning 



hos dem. 



En annan af kommittén gjord undersökning rörande i öfverjägmästar- 

 nas verksamhet och befogenhet visar att vid en fördelnng af de ärenden, 

 som år 19 10 inkommit till öfverjägmästarna i de fem norra distrikten, 

 utaf dessa endast 25,8 % afgjorts af öfverjägmästarna, under det att 74.» 

 % gått till afgörande af annan myndighet. Af dessa sittror synes det 



